— 151 — 
Kterak se vyvinují květní částky. 
Od Ladislava Čelakovského. 
Dějiny vypravují nám o mužích bystrotou ducha po světě proslulých, o hrdinách, 
jejichž světovládnému meči národové se kořili, © státnících, kteří mohútnými výmysly 
trůny a slály povznesli na výšku dříve nepoznanou, o mužích vlastenských, obětovných, 
otužilých v pracích a nebezpečenstvích, porušení výhodami jakými koliv nepřístupných, 
kteří vlast svou v nehodách od konečné pohromy zachovali, aneb národ v řetězích utuhlý 
na výsluní svobody a poznání vyvedly. My se obdivujeme velikánům, razivším nové 
dráhy vědám a uměním, aniž často se ohlížíme po oné mnohdy podivu hodné, zajímavé 
cestě, na níž se původní zárodky jejich genia a jejich charakteru vyvinuly. Naproti 
oněm vzorům cnosti občanské a umělosti vynikají na druhé straně v směru opáčném 
duchové, ve všelikých hanebnostech, v ukrutenství, nemravnostech, v zarputilosti mysli 
vycvičení ; a před jejich obrazy, v zrcadle jejich činův se objevujícími, trneme hrůzou 
a ošklivostí. I musíme se dle povahy našeho ducha, jenž nerád pouhými úkazy se 
spokojuje a po jejich původech pátrati se snaží, bezděky otázati, jaké asi vychování, 
příležitosti ve mládí, příklady od jinud na takové a ne jiné vyvinutí působiti musily. 
Abychom pak tomuto snažení své zvědochtivosti zadost učinili, chápeme se dychtivě zpráv 
životopisných, a uspokojení naše bývá tím úplnější, čím souvisleji a jasněji před zrakem 
naším rozvíjí se pásmo událostí, v duchu i zevnitř osobnosti nás zajímající přihodilých. 
Ovšem pak s největším účastenstvím naším potkávají se autobiografie čili životopisy, 
rukou samé slavné osobnosti nakreslené, jestliže na nich pečet pravdy, neskalené mar- 
nivostí neb básnivostí spisovatele shledáváme. © Biografie Rousseauův, Goethův, Caesarův 
budou věčnou cenu míti, dokud zalíbení v poznání vývinu duševního v samém duchu 
lidském nevyhyne, čili vlastně dokud lidský duch sám nevyhyne. 
K čemu ale na zdání tak daleko zabíhám od předmětu, o němž dle nápisu hodlám 
pojednati? Toliko, abych napřed ukázal v oboru duchovnosti, kterak důležité jest poznání 
toho, jak se vyvinovala bytost, ve své poslední, hotové podobě nám toliko nedostatečně 
pochopitelná: © Neboť to, co platí v oboru ducha lidského, nepozbývá ani v oboru smy- 
slné, na zdání duchaprosté přírody své platnosti. Kdo s potěšením a mnohdy s uneěšením 
pohlíží na rozmanité, často velekrásné, jindy podivné a záhadné tvary a podoby v říších 
zvířat, rostlin a kamenů — a který poněkud čilý a procitlý člověk by toho nečinil? — 
ten, ač nechce-li se s povrchem spokojiti, musí nutně se hledět poučiti o spůsobu jejich 
povstání, poznenáhlého vyvinutí a konečného dotvoření. A hle, přihlídneme-li bystřeji; 
máme. tu autobiograli těles přírodních, kterouž nám sami živočichové, rostliny a kameny 
vypisují; ač dá-li si kdo,na práci: a je-li dosti cvičen ve čtení jimi psaných písmenek. 
Zpytovatelé přírody již drahně času uznali, že bez této ocvičenosti, bez známosti 
spůsobu vyvinování nikdy nedojdou dokonalého, neklamného poznání, i jali se tedy, 
zvláště zoologové, a bolanikové, různé proměny jednotlivých ústrojů i celých těles pozo- 
rovati, čímž pak celý postup vyvinování sestaviti sobě dovedli. Geolog nespokojuje se 
více znalstvím povrchní kůry zemské dle hornin a kamenů ji skládajících, nýbrž z ulo= 
žení vespolného horních vrstev,/z posloupnošti, nakloněnosti jejich, a ze zbytků živých 
někdy tvorů mezi nimi pochovaných upravuje domyslem knihu dějin naší země od pra- 
spousty až do časů nynějšího řádu jejího, Kniha původního textu, z něhož on překládá 
