— 152 — 
dějiny zemské, jest skamenělá, utkvělá, potomstvu, k studování zachovaná; tvory orga- 
nické naopak píší biografie svého vyvinování opět a opět na různé lístky, sotva napsané 
a již zase v niveč odváté; toliko hbitému skoumateli poštěsťuje se, tu tam některý 
lístek uchvátit a zachovat. Neboť všeliký tvor jednoho rodu a spůsobu opakuje věčně 
nezměnitelným zákonem za dnů našich proměny svého vyvinování, Na tom též se za- 
kládá methoda, jakouž možná skoumati souvislost proměn všelikých. Samo sebou totiž 
jest patrno, že zřídka jenom může oko skoumalelovo pomocí drobnohledu neustálým 
sledem dívati se, jak některý tvor se vybvořuje, jenom když jest dosti jednoduchý neb 
prosvitavý, jako na př. jednoduché řasy vodní, anebo infusorie nebo průhlední slimejši 
(akalefy); jinde musí používat pytevního nože, aby jednotlivé částky poznal, a tím tedy 
dalšímu vzrůstu a vývinu ránu zavdávat. Ješto ale všickni jednotníci stejného rodu také 
stejným postupem se vytvořují, jest přírodozpytci ovšem dovoleno, různé změny téhož 
údu organického na rozličných jednotlivcích skoumati; závisíť ale potom od jeho zkuše- 
nosti a důvtipu, aby různé vývinem podoby do náležité řady sestavil, zrovna tak jak 
ve přirozeném vyvinování za sebou v čase následují. Jen když mladší a starší formy 
téhož ústroje náležitě umí rozeznávat, poštěslí se mu také nechybný vývod celého po- 
chodu. Rovněž palrno jest každému, že musí dostatečný počet různých tvarů před 
očima míti, má-li všecky proměny seznávati, a že od nejmladších počátků musí vycházeli. 
Avšak netřeba déle se šířili o methodě, kteréž četní příkladové v tomto pojednání 
pozornému čítateli jak slovem, tak obrazem dolíčí. Obral jsem sobě totiž za úkol, uvést 
jemu ve známost spůsoby nejhlavnější, jimiž se vyvinují částky ve květu, nejvýbornějším 
to útvaru celé rostliny. Proč právě na rostlinstvu chci ukázati spůsob vyvinování, toho 
mimo jiné hlavní důvod mám ten, že právě na rostlinách snadněji jest je skoumati a 
seznati nežli na živočiších, kdež jsou ústroje četnější i složenější. Ostatně ale jsou 
mnohé obdoby vyvinování v obou říších tak, že nesmíme obojí pochody naprosto roz- 
dílnými mníti; jmenovitě platí v obou zákon, dle něhož všecky ústroje z počátku co 
nerůzněná, jednoduchá těla se objevují, kteráž teprva rozdělováním, rozkládáním ve 
vrstvy, různým rostem ve složitější oudy jiné podoby se přetvářejí. 
Jak svrchu praveno, obracejí botanikové, tak jako zoologové, od delšího času po- 
zornost svou také k vyvinování se částek organických; mezi prvnějšími jmenovitě pří- 
kladem Mirbela ve Francouzích, Schleidena v Němcích. U vědy milovných našich sousedů 
obírali se jednotlivými výzpyty, k vyvinování květů čelícími, mimo samého Schleidena 
také Schacht, Wiegand a j., nade všecky předčí ale rozsáhlostí i úplností svých pozorování, 
neméně krásně vyvedenými, četnými obrazy Francouz J. B. Payer, jenž své dílo před 
třemi lety (4857) v Paříži vydal s titulem: Traité dorganogénie comparée de la fleur, 
to jest o vyvinování květu methodou srovnavací. O hojnosti materialu tam shromáždě- . 
ného. svědčí neméně než 154 tabulí, každá v průměru s více než 30 rytými obrázky. 
V díle tom, na kterémž spisovatel od r. 1844 neunavně téměř co den pracoval, 
probrána spůsobem obsáhlým největší část přirozených řádů rostlinných, toliko že nej- 
více řády dikotyledonů vyčerpány jsou, méně pak monokotylní rostliny, nahosemenné ale, 
jako sosny a cykadey, zúplna pominuty. ! 
Na základě Payerova spisu počnu již vykládat vyvinování květu samého. Prvopočátek 
každého květu není nic jiného, nežli tělo více méně klenuté, polokulaté neb kuželovité, 
kteréž botanikové lůžkem nazývají a kteréž osní částkou květu jest. Znenáhla vypučí 
