— 167 — 
a mořeplavbu vůbec, mebudo nám divno, že k nim národové námořští takový zřetel 
obrátili a jim tolik péče věnovali, Nejvíce v ohledu tom činila arci Anglie, zvláště od 
počátku tohoto století skorem každoročně na 20 lodí a ke 2000 důstojníků a námořníků 
hydrogralickými; pracemi zaměstnávajíc. Výpravy tylo' jsou spojeny 's nemenišími né- 
snázemi než ony, 0 kterých jsme dříve mluvili. Nehledě na důkladnost, jakóuž věda 
vyžaduje, musí se při tom k vůli: plavbě všechna obezřivost a píle vynáložit; neboť je-li 
břeh,: ostrov neb úskalí některé dosti málo chybně“ udáno; může to míli za následek 
zahynulí i největšího korábu. Rozumí se samo sebou, že do oboru prací hydrografických 
nenáležejí pouze částky země nad vodou: ležící, ale musí se stejně pozornost obracet ke“ 
konfiguraci: půdy mořské ano i povaze její“ „Jen pomocí výborných map možno“ jest 
plavci nebezpečné části moře bezpečně proplouti, za tmavých nocí s úplnou jistotou lóď 
řídili“ Namáhavé práce hydrografické konají se v krajinách podnebí nezdravého, při 
březích divokým lidem obydlených; a vezmeme-li ještě nebezpečí plavby, vysvítá, že 
požádujou též mnohých obětí. Připomínáme: jen známého Cooka; který byl na Sand- 
wichských ostrovech od tuzemců zabit. 
» Předeslavše tuto krátkou všeobecnou úvahu, přijdeme k cestám po kontinentu afri- 
ckém, kterýž v našem čase přede vším poutal pozornost vzdělaného světa. 
II. u, 
„ Pouze, Středozemním mořem, od Evropy oddělena, rozkládá se až přes. rovník da- 
leko. do, jižního Atlantického a Indického, oceánu ;mohútná spousta, zemstva, kontinent; 
africký, Jestiť Afrika čáslí starého světa, s nímž toliko úzkým; okřidlím,Suezským: na 
severovýchodu souvisí, a viděla mocně, se, vyvinouli kulturu v mezích svých v časech 
kdy ještě nad Evropou čirá panovala tma., Bezpochyby z Indie našla, vzdělanost: cestu! 
na břehy afrického Nilu, a Egypt, stal se kolébkou vzdělanosti Foeničanů;-Řeků ;;vzdě= 
lanosti Evropy.  Uběhli lisícové let, a jak se nám jeví nyní Afrika? Vzdělanost starého; 
Egypta, malinké to částky Afriky, zašla, severní pomoří, mečem Římanů kultuře. pří=' 
stupné učiněné až k hranicím veliké pouště, upadlo zpět: do dřívějšího barbarství, na 
němž; ani záplava Arabů na délku nic nezměnila,- ostatní části kontinentu; nebyly ani 
dotknuty ruchem světovým, a Afrika ležela až skorem do posledních dob před, zraky 
civilisovaného, světa co uzavřený kolos, jehož, vnitřek, tak málo, života jevil;; že: zdálo 
se, „ospravedlněno mínění, že vyplněn jest. z větší, části nehostinnými pouštěmi. 
.- Někdy, pronikly mlhavé zprávy, o,říších a bohatých, městách uvnitř pevniny, avšak 
nesouce ráz báječný zanikaly opět co báje. A přece se ztrácí nejstarší podnikání, ku po=; 
znání „tohoto dílu světa čelící“ pokud, víme až do sedmého století před naším letopočtem, 
Ledové krajiny vysokého severu, pusté, vysočiny, Asie, pralesy Ameriky otevřely sé kro- 
kům Evropana, odhalily se zrakům, jeho — a blízká Afrika, jeden ze starých světa dílů, 
doposud, vzdorovala! Táže se zajisté, každý po příčinách úkazu toho. Nato odpoví 
mám jednak historie světa, jednak přirozená povaha Afriky. 
„Už v 4, slolelí před lelopočlem křesťanským podniknuli, Foeničané na vyzvání 
Egypiského krále Necha plavbu kolem Afriky; anto opustivše Rudé moře sloupy: Her- 
kulovými do Středomoří a do Egypla se navrátili. Ale už za časův Herodota *) nezpo- 
i 
or) Žil v 5. stol. pře Kr.; narozen v Malikarnase v Malé Asii naproti Rhodosu, největší 
část života svého strávil na cestách. Byl muž bystrého ducha, soudný pozorovatel, 
