— 207 — 
znivá povělrnost zmařiti pozorování, všude vyjasnilo se nebe v čas zatmění, jenom na 
západním stanovišti nemohl pro mraky začátek zatmění býli pozorován, kterážto okolnost 
nesmí se zřetele býti puštěna při zprávě z Viltorie. 
Nežli přikročíme k sestavení rozličných pozorování, pohlédněme na nástroje, po- 
stavené k fotografování slunce v Rivabellose u Mirandy del Ebro a v Desiertu de las 
Palmas. Warren de la Rue (v Rivabellose) popisuje fotoheliograf z Kewu v Angličanech 
přivezený takto: „Nástroj ten skládá se z roury, mající podobu zkomolené pyramidy, 
v jejímž užším konci nalézá se objektivní sklo 3:4 palců v otvoru a 50 palců dálky 
ohniska, Obraz slunce asi $ palce veliký zvětší se, dřív nežli padne na skleněnou, 
kollodiem potaženou desku, sestavením čoček až na 4 palce. Zmíněná deska, čtverec 
mající 6 palců postranní délky, nachází se před širším otvorem roury. Roura sama jest 
parallaktická, t. j. tak zavěšena, že pomocí hodinového stroje může následovati slunce. 
Má-li se slunce fotografovati, zakryje se objektivní sklo slínidlem až na dva palce, 
exposice však trvá jen malý zlomek sekundy, neboť v rovině ohniska objeklivního skla 
zavěšena jest záclona s uzounkou štěrbinou, která v tom okamžení, ve kterém obraz 
míli chceme, shořením nitky závěsné spadnouc paprsky sluneční jenom na okamžení 
skrze štěrbinu propuslí. Pro obyčejné fotografie slunce není potřebí hodinového stroje, 
při úplném zatmění slunce ale mělo se za lo, že slabému světlu koruny a protuberancí 
musí se dopřáli delšího působení, pročež hodinový stroj přiveden v pohyb a objektiv 
docela otevřen. V ohnisku okuláru jest ostatně umístěna niťová síť, která na obraze 
zůstavuje stopu černých linií, které lím spůsobem slouží k seřídění obrazů v ohledu na 
hodinný kruh.“ K fotografování měsíce polřebují v Kewu více než plnou minutu časovou, 
a před úplným zatměním slunce neměli ani zdání o tom, jak dlouho třeba nechat působit 
světlo koruny a protuberancí. 
Na východním stanovišti v Desiertu byl k folografování slunce postaven od P, 
Secchiho veliký dalekohled Cauchoirův, náležející Římské hvězdárně. Ten jest na sto- 
janu z litého železa parallaklicky zavěšen, hodinovým strojem opalřen, a má objekliv 
6 palců otvoru a 25 metrů dálky ohniska. Dalekohled tento opatřen byl k tomu účelu 
dvěma temnicemi, jednou pro menší obrazy slunce průměru 23 millimetrů, druhou pro 
obrazy průměru 12 centimetrů, které se mohly na místo okuláru upevniti. Pokusy před 
tím činěnými ukázalo se, že při tomto dalekohledu dálka ohniska pro chemicky působící 
paprsky jest o 10 millimetrů větší nežli pro paprsky světlové, Manipulace, která v De- 
siertu svěřena jest p. Monserratovi, professoru chemie ve Valencii, byla tatéž jako při 
fotoheliografu p. Warrena de la Rue. K spůsobení obrazů užito dílem sirníku kysli= 
čníka železitého (solfato di ferro), dílem kyseliny duběnkové (acido pyrogallico). 
Pomíjejíce zde čistě hvězdářská pozorování dob časových, kdy kraj měsícový do- 
Iknul se buď kraje slunečního anebo skvrn slunečních — která také od mnohých docela 
byla zanedbána, přikračujeme ke mnohem důležitějším fysikálním. 
-- a) Viditelnost měsíce přes obrys sluneční. V Rivabellose rozeznal Warren de 
la Rue několik minut před totálností celý kotouč měsícový. Po totálnosti viděl Petit 
v Briviesce východní kraj měsíce ještě po 2 m, 46 s.; Goldschmidi ve Vittorii viděl 
měsíc ještě celých 114 minut, an šedě značil se na nebi sotva o něco málo jasnějším. 
Y Tarrazoně pozoroval Bruhns 30 s. před totálnoslí celý kotouč měsícový od strany 
západní, po tolálnosti byl mu ještě 2 m, viditelný. Ve Valencii objevil se Dr. von 
