j 
: 
— 209 — 
žluto a zeleno a rovněž smíšené indigo a fialovo, Zřetelně objevilo se červeno v 10, 
žluto ve 20, oranžovo v 25 m. po úplnosli, 
d) Barvilost nebe a pozemských předmětů v době zatmění. Ve Fuente del Mar 
blíže Santandru pozoroval Lowe v čas zalmění, že tváře přijímaly na se barvu modravo 
fialovou. Ve Villorii spalřovány obzvláště na košilích krásné žluté skvrny, pohybující 
se od západu k východu; barva nebe byla v nadhlavníku tmavomodrá, v protivě k žluto- 
zelené barvě obzoru. V Rivabellose pozorováno na krátko před úplnoslí, že všecky 
věci vrhaly slíny divně pruhované, 0 něco později potáhlo se vše barvou bronzovohnědou. 
Na Moncayi viděl Packe oblohu tmavomodrou, nikoli černou. V Desiertu znamenal 
Secchi, že po zatemnění středu slunečního náhle ubývalo světla na obzoru; barva okolí 
nezměnila se značně; předměly jevily se tak, jakoby se na ně díval skrze začazené 
sklo. V čas úplného zatmění vypadala obloha trochu popelavě, v severovýchodě ozá- 
řovalo ji žlutavé světlo, odrážené od bouřného mraku; blízké, v slabý soumrak ponořené 
předměty činily kontrast ke vzdáleným jasně osvětleným. Po opělném se objevení slunce 
byly slíny nestálé, celý obzor tmavý a smulný. "Tamléž znamenal Agučllar na obličejích 
barvitost těžko popsatelnou. V Castellonu byla dle Feililzsche barva nebe kamenošedá, 
oblaka viděl Clavos hnědá. Jeden, jak se zdá, v Oropese slanovený pozorovatel popi- 
suje tuto proměnu barev takto: „Brzo po zakrytí části kotouče slunečního měsícem pro- 
měnila se barva osvětlenosti země, denní světlo obdrželo nejdřív červenavý, potom 
bledožlutý lesk. Zatmění táhlo zvolna jako mlha, od severozápadu přicházejíc, přes 
moře a zem, a nežli jsme byli obklopeni od něho, zdálo se, že stíny se hýbají, a slčžně 
i plachty lodí a listí stromové dostaly červenou obrubu. © Vlnovitě se pohybující, temné, 
rovnoběžně pokračující stínové pruhy blížily se několik sekund před zmizením posle- 
dního paprsku slunečního ku pozořišti u vzdálenosti od sebe 8 decimetrů, dosáhše pak 
pozořiště spůsobily klam, jakoby půda pod nohama se chvěla. Meze obzoru vypadaly 
již dříve jako zahaleny v prachové mraky, nebe pak nad obzorem olovnaté, v druhé 
výšce černomodré.“ 
e) Mocnost atmosférického světla o čas úplného zatmění. Dle zprávy Loweovy 
byla ve Fuente del Mar v čas úplnosti tak veliká tma, že nebylo více lze rozeznati na 
teploměru čárky rozdělovací. Ve Vittorii bylo Venuši a Jupitra viděti prostým okem, 
a sice onu 15 m. 40 s., tohoto 50 s. před úplným zatměním. V Briviesce lze bylo 
zřetelně psáti a čísti. Na Moncayi viděl Tissot rozličné hvězdy a planety, Packe Jupilra, 
Venuši a ještě 3—4 hvězdy. Poslední udává, že na Moncayi se tak setmělo, že nebylo 
možná ani čísti ani cifry na hodinách rozeznati. V Tarrazoně byla všeobecná světlost 
povětří mohem větší nežli se dálo očekávati dle předešlých popisů, Le Verrier mohl 
dobře čísti a psáti bez lamp, které na všechen případ měl pohotově. V Desiertu spatřil 
Alcover 28 m. před úplností Venuši, která ještě 11 m. po úplnosti viditelna zůstala; 
pak Jupitra, Polluxa, Castora a ještě dvě jiné hvězdy, z nichž jedna srovnávala se s Mer- 
kurem.  Agutllar udává, že s jistotou spatřeny byly planety Venuše, Jupiter a Merkur, 
pak hvězdy Castor, Pollux, Capella a Sirius; méně zaručena jest viditelnost tří hvězd, 
které se zdály náležeti velikému nedvědu a Ivu. Dle Secchiho nebyla tma v Desiertu 
větší, nežli bývá hodinu po západu slunce v letě. Bez oblíže mohl rozeznávat věci a 
osoby, číst obyčejný tisk, ale ručičky hodinek dva kroky vzdálených nebylo dobře vidět. 
Nehledaje jich viděl Venuši a Jupitra, V Castellonu spatřil Feilitssch prostým okem 
14 
