— A0 — 
hvězdu v nadhlaví, když teprv Ž kotouče slunečního zakryto bylo. V čas úplnosti bylo 
tam viděti 8—10 hvězd. Ve Valencii, kde úplné zatmění trvalo 4 m.47 $., byly tři 
hvězdy viditelny, při tom ale bylo tak tma; že ku kreslení ak podívání se na Pedjké 
bylo potřebí clonící lucerny. 
£) Koruna. Již několik sekund před úplným zmizením světla slunečního objevila 
se koruna a byla všude viděna. 
Ve Viltorii měla skrze dalekohled viděna zřetelně žlutou barvu, (Mocnost jejího 
světla, jak dalece zrakový prostor dalekohledu Goldschmidtova viděti dopouštěl,- byla 
všude stejná; oko jeho nic nebylo oslňováno ani unavováno po ty ři minuly, co: trvala 
úplnost. Obzvláště pozoroval paprsky, které ze středu měsíce k severovýchodu směřujíce 
asi přes 309 kraje měsícového se rozšiřovaly a k severu slabšími še stávaly. „Veliká 
svítící hmota nalézala se na jihu, rozšiřujíc se na jihovýchod a jihozápad v zahnulých 
chomáčích (s vydutou stranou na jih obrácených), které, připomínajíce na oblaky peřité;: 
promíšeny byly jasnými žlutými skvrnami, Hlavní paprskový chomáč v jihovýchodu: měl 
velikou podobnost s jižním výběžkem v mlhovině Orionu. Podobné úkazy objevily se 
na protější straně kotouče měsícového, byly však méně zřetelné a měly podobu párabole, 
jejížto témě leželo v měsíci. Hranice koruny; pozorována prostým okem, byla užší; 
kruh, jejž tvořila, nepřesahoval 6 obloukových minut a byl stříbrobílý. Fologralié Ri 
vabelloská potvrzuje zahnutost jihovýchodních paprsků k severu. — Velmi vážná pozorování 
koruny máme z Briviesky. Dle zprávy Lespiaulta nebyly svěllové  chomáče a svílící 
paprsky okolo tmavého kotouče nikterak souměrně rozděleny. Jich lesk, rozměry, podoba 
i poloha, i v ohledu na kraj měsíce, byly nepravidelné od jednoho bodu k druhému. 
Světlové pruhy byly vůbec rovnočárné, někdy zakřivené, a to jmenovitě najsvém konci, 
vycházejíce vesměs od kraje měsícového. V okolí nadhlavníka měsícového viděti bylo 
veliký počet pruhů svěllových poněkud jasnější bělosti nežli ostatní; týlo pruhy světlové 
nesbíhaly se v středu, nýbrž naopak přetínaly paprsky a chomáče, dopadajíce v rozličných 
úhlech, tak že tato část koruny zdála se býli utvořena od paprsků "svěilových dle ve— 
škerých směrů se křižujících. Některé z nich byly skoro tečné čáry na středním kotouči. 
Ona: část kotouče ná pravé straně, která počítaje od nadhlavníka ležela mezi 1209—4509, 
sloužila za základnici třem velikým chomáčům světlovým, z nichž poslední měl mnohem? 
větší rozsáhlost nežli ostatní části koruny, toliž 45. Tento. chomáč prosloupen byl 
uvnitř bílými pruhy; které vycházejíce od konce Koruny vztahovaly se až k rozličným 
bodům široké základnice. Mělyť jakousi podobnost ku pruhům severní záře, světlo jejich 
ale bylo mnohem jemnější a klidnější. V Briviesce zanášel se také Varšavský hvězdář: 
Pražmovski speciálním vyšetřováním polarisace světla korunového. V jeho polariskopu; 
objevily se dvě polovice koruny dle celé své rozsáhlosti nestejně zbarvené: pravá světle 
červená, levá čistě smaragdová. Otočení okuláru, v nějž bylo vpraveno Nicolské prisma, 
okolo osy nikterak nezměnilo barvy v ohledu na rozdělující čáru prohledeňové děsky;: 
umístěné ve společném ohnisku objektivu a okuláru a opatřené dvojí kolotavostí, Obraz 
koruny byl tedy polarisován, a rovina polarisační v jedno spadala s normální na'okolu 
měsíce. Nejsilněji obarvený díl koruny ale nesrovnával se s nejsvětlejším, nýbrž nalézal 
se v jakési vzdálenosti od kraje měsíčového. © Petit, který též pozoroval v Briviesce, 
tyrdil, že již 12 m. před úplností viděl korunu okolo slunce. Byla tehdáž 3“ a několik: 
sekund široká. Pravidelné části koruny dává šířku 47, paprskům Z mí vycházejícím; 
