— 212 — 
východ jevil jeden z těchto paprsků velikou ohnutost, která začínala teprva v odlehlosti 
asi 4 průměru měsícového od kraje, podobajíc se větví stromové od kmenu se oddě- 
lující. — Professor Barreda nalezl korunu silně polarisovanou. 
V Castellonu viděl professor Feilifzsch korunu prostým okem již 20 s. před úpl- 
ností, jsouc bílá jak mléko ztrácela se ponenáhlu v temnu ji obklopujícím; šířku její 
cenil na jeden průměr měsícový. Výkres jeho představuje korunu podobnou ku koruně 
roku 1858 s lyrovitým výslřelkem na jihozápadě, jiné soustřední paprsky mají směr 
k jihovýchodu, severovýchodu a severozápadu. 
Ve Valencii pozoroval dr. Wallenberg korunu též prostým okem. Úzké světlové 
pruhy směřovaly sice v celku k středu měsíce, křižovaly se však mnohonásobně. Křivý 
paprsek, o němž se zmiňují Goldschmidt, Foucault a Aguillar, byl též ve Valencii 
viděn. © Mimo to znamenal Wallenberg na dolejším kraji ještě dva, poddutými stranami 
proti sobě zakřivené, hákovité pruhy svěllové. Šířku koruny udává na jeden průměr 
měsícový , délku výstřelků na 1£—2 průměry měsícové. Nejdelší křivý pruh světlový 
na východě mohl obnášeli 3 průměry měsícové, 
g) Protuberance viděli bylo v čas úplného zatmění všude u velikém počtu, a byly 
jak na východních tak i na západních hlavních stanovištích fotografovány. O fotografiích 
promluvíme později, nyní předsíláme pozorování. 
Goldschmidt (Víltoria) píše: „Asi půl minuty před úplným zatměním mohl jsem 
rozeznali malé šedé obláčky, které z čásli osamělé vně kotouče slunečního několik 
minut od kraje se vznášely, a to na té straně, kde se státi mělo vnitřní dotknutí. Jeden 
z těchto osamělých oblaků podoby kulovaté a druhý na spůsob pyramidy“ protažený, 
který se dotýkal zevnilřního kraje, bylo jakožto šedivé dobře viděli na světlejší poněkud 
podloze nebeské, neboť koruna ještě nebyla viditelna.  Okamžení na to stala se pyra- 
mida jasnější a průhlednější; slinnější obrysy vypadaly jako kraje skleněného válce 
drženého proti světlu, Solva mohl jsem uznamenali kvapnou změnu, když nastala úplnost 
a pyramida na růžovo se zbarvila. Tím spůsobem stalo se pod mýma očima úplné 
vyvinutí protuberance, a skoro v témž okamžení viděl jsem zjevovali se na jihovýchodu 
nějaké malé vyvýšeniny, kleré vespolek se dolýkajíce podobaly se pravým perlám. Byly 
podoby nepravidelné neb zoubkované, poloprůzračné, objaté zpodem barvy rumělkočervené 
smíšené s černem, která byla méně průhledná nežli jemná barva velikých protuberancí. 
Úplné zbarvení na růžovo následovalo okamžik později; když jsem však potom celou 
tuto skupinu proluberancí kresliti chtěl, byla zoubkovaná část již zmizela. Já nakreslil 
hlavní obrysy několika přívěsků, objevivších se na severním kraji. — Podivu nejhodnější 
a nejspletenější ze všech protuberancí, kterou budu nazývali lustrem (la girandole), byla 
nevýslovně krásná. Vystupovala v podobě zašpičatělých růžově zbarvených plamenných 
jazyků, jejichž purpurové průhledné kraje poskytovaly náhled až do vnitřku; patrně 
bylo viděli, že tato protuberance je dutá. Maličko před koncem úplnosti viděl jsem ze 
všech těchto zevnilřních špicí vystřelovati chomáče bledě růžového, průhledného světla, 
poněkud vějířovilě rozšířené; protuberance v tu dobu skutečně velice se podobala lustru. 
Základnice jeho, která na počálku úplnosti oslře se značila na černém kraji měsíce, 
byla později trochu méně určítá. Vše nabývalo vzhledu více élherického, vzdušnějšího ; 
já ani na okamžení nespustil s očí tuto protuberanci. — Světlové paprsky, které ze 
zmíněných krajních špicí vycházely, zmizely s prvními paprsky slunečními, ale protuberance 
