jí P K em) © 
— 23 — 
sama ještě zůstala, neboť okamžik před koncem úplnosti viděl jsem na pravo od její 
základnice (k východu) povslávali malé vyvýšeniny těsně u sebe, jejichž podoba byla 
skoro čtyrhraná. Severní špice rostoucího srpu slunečního dolýkala se poslední těch 
vyvýšenin ve 4 m. 40 s. po úplnosti. Příliš silné světlo sluneční přinutilo mne, poně- 
vadž jsem neměl žádného barevného skla, opustiti toto zajímavé pozorování, mohu však 
na každý spůsob tvrditi, že lustr i s malými vyvýšeninami na jeho základnici v tomto 
okamžení ještě nezmizely. V posledním okamžení s podivením jsem viděl, že se mi 
lustr zdál spíše obrácen ke středu měsíčnímu nežli k slunečnímu. Výšku jeho cenil 
jsem z počátku na 34 obloukové minuty, ku konci na 4 m. Druhá proluberance, na- 
pravo od první, asi 359 vzdálena (k východu), byla 3“ 20“ vysoká a měla podobu 
gotického £ neb asi znamení salurnova p ; nazval bych ji háčkem (le crochet). Třetí, 
2 20“ vysoká, napravo od obou předešlých a vzdálena od nich asi tak, jako ony samy 
od sebe, měla podobu, kterou těžko bylo k něčemu přirovnati, ale obrysy velmi čisté; 
jmenoval bych ji zubem (la dent). Napravo od druhé u vzdálenosti 1419 viděl jsem 
čtvrtou protuberanci, velmi malou a člyrhranou. Mezi člyrtou a lřelí vznášel se růžový, 
podlouhlý, zakřivený obláček. Byl 759 ku kraji měsícovému nakloněn, zcela oddělen, 
a ploval na koruně jako červený oblak na večerním nebi. Střed jeho byl málem 2“ 
nad kraj vyvýšen. Pálá protuberance, klerá se na začátku úplnosli v severovýchodě 
objevila, ukázala se vyšší (?) uprostřed úplnosti, — Musím ješlě podolknouli, že všecky 
proluberance, které jsem blíže vyšetřoval, měly v podobách svých všeobecnou náchylnost 
k zaláčení se na západ“ — 
V Rivabellose viděl Warren de la Rue několik minut před úplnoslí. svítící vyslou= 
plinu východně od nadhlavníka, která se pak ukázala býti dlouhým řelězem protuberancí, 
Též na východ od nadhlavníka spatřil lesklý, oddělený obláček. Několik slupňů od nad- 
hlavníka na západ viditelna byla útlá špička a na jižním kraji malá protuberance.. Tylo 
vysloupliny byly velmi lesklé, lesklejší nežli koruna, a barva jejich — s malými vý- 
minkami — neměla nic společného s červenoslí růžovou, jen dvě z nich měly určitě 
jemně růžovou barvitost. Jich obrys na blízku měsíce byl z počátku velmi nepravidelný, 
nepravidelnější, než aby se to bylo mohlo přičítali horám měsícovým, což však dalo by 
se snadno vysvětlili, kdybychom to chtěli přičítat oblakům v slunečním parokruhu se 
vznášejícím — domnění to, které zdá se býli stvrzováno odděleným oblakem. Na za- 
čátku úplnosti byly obzvláště severovýchodní a jihozápadní kraj kotouče vyslouplinami 
posázený, na severozápadu viděti bylo jen jako malé temínko horní, a na severovýchodním 
kraji malou, zřetelně ohnutou proluberanci. V té míře ale, jak se měsíc pohyboval 
k východu, mizel znenáhla východní řetěz vystouplin, a zmíněné temeno horní na severo- 
západě rostlo vždy více, ukazovalo množství piků (jehel) a podobalo se konečně obrov- 
skému korábu s napnulými plachtami. Dále na západ objevila se dlouhá řada vyvýšenin 
rozličné velikosti, která se před samým opětným zjevením slunce od kraje ústředního 
kruhu oddělila a v skrovné vzdálenosti od slunce co oblak zmizela. — 
Stanoviště Brioiesca poskytlo též v ohledu na protuberance velmi důležitá pozo- 
rování a měření. Professor Lespiault měřil nejdřív krásnou cylindrickou protuberanci, 
několik stupňů východně od nadhlavníka položenou, a shledal výšku její 15 s. po: začetí 
úplnosti — 2/2, šířku základnice —= 1"0. Asi 7% východně od nadhlavníka znamenal 
„pravý ohnivý oblak,“ úplně od slunečního kotouče oddělený. Vzdálenost jeho od kraje 
