— UW4— 
nalezl — 45“, délku 146, šířku 0“5. Obrysy na straně zevnilřní byly velmi ostré, 
kdežto obrysy zpodní strany byly trochu neurčité, © Dále na východ, asi 1009 od nád= 
hlavníka kotouče, nalezl krásnou, dobře ohraničenou protuberanči 2"4 výšky a: 140 šířky. 
Na straně západní viděl toliko jednu neb dvě růžové tečky, ale 30—40 s. před koncem 
úplnosti vystoupil najednou u měsícového kraje asi 409 dlouhý červený pruh světlový, 
jehož rozlehlost a lesk rostly velmi rychle až do zjevení se prvního paprsku slunečního. 
Pražmowski skoumal tam protuběrance dalekohledem v polariskop obráceným, jehož 
hranol poskytoval obrazy toliko o 1% obloukové minuty od sebe: odstávající. Dva obrazy 
protuberancí objevily se stejně zbarvené a stejně mocné. Z toho vyváděl pravý závěrek, 
že světlo protuberancí není polarisované. Petit, též v Briviesce pozorující, viděl 9 
protuberancí, které se nejdříve na východním, pak na západním kraji ukázaly. © Prvních 
ubývalo, ostatní rostly postupmo. (Osamotnělý oblak v severovýchodu cenil na 30“ délky. 
Proturberance od něho viděné nepřesahovaly 1“ 40“ výšky. Východní zmizely 30—40 s. 
před koncem úplnosti. 
V Tarrazoně bylo první, co Le Verrier na severovýchodním kraji viděl, docela 
osamělý, od kraje měsícového prostorou své vlastní tloušťky úplně oddělený oblak ; vše 
dosahovalo asi 4% m. výšky při dvakrát tak veliké délce. Barva oblaku byla krásně 
růžová, promíšená fialovými odstíny, jejížto průzračnost zdála se lesk některých mist 
zvyšovali až k bělosti. Trochu dole a na pravo ležely dva oblaky jeden nad druhým, 
hořejší mnohem menší nežli první, ukazujíce velmi veliké nestejnosti v síle svého světla. 
Na straně východní, 309 pod vodorovným průměrem, objevil dva vysoké, souvisící jehlý. 
Hořejší jejich strana byla světle růžová a fialová, dolejší naproti tomu bílá. 0 něco 
výše znamenal třetí jehlu v podobě zubu, od prvních dvou oddělenou. — Dále píše 
Le Verrier: „Mezi tím, Co jsem čekal navrácení se prvních paprsků, učinil jsem snad 
nejdůležitější (sic?!) pozorování. Kraj kotouče (západní), jejž jsem 2 minuly před 
tím viděl ještě úplně bílý, byl nyní zbarven útlým purpurovým pruhem, jehož Woušťka 
nedala se udati. V té míře, jak sekundy ubíhaly, zvětšoval se znenáhla tento pruh, 
tvoře kolem černého kotouče měsícového v rozlehlosti asi 309 červený lem tloušťky 
úplně určité a přibývající, jehož obrysy v hořejší části byly nepravidelné. — Dr. 
Bruhns, který hned vedle něho pozoroval, neviděl na jižní straně žádných protuberancí, 
Velikou, k severozápadu položenou protuberanci mohl ještě 6% m. po opětném zjevu 
slunce pozorovati, a domýšlí se, že dvě minuty později, tedy 8+ m. po úplnosti, za- 
kryta byla měsícem. — 
Na Moncayi, kde pozoroval Packe, nebyly protuberance stálé, dvě z nich viděli 
bylo na severním kraji po celý čas zatmění, Polohu jedné změřili tam Věllarceau a 
Chacornac, kteří nalezli, že se ve 2 m. 0 39, 5 (Vill) a v 6 m, 11 s. o 109, % (Chac.) 
změnila. Poslední z těchlo hvězdářů viděl jednu severní proluberanci ještě 3 m. 23 s. 
po úplnosti. — „ 
Ve Valencii viděl Wallenberg čtyry proluberance -na východním kraji v podobě 
malých, zkomolených, tupých kuželů světlových, z nichž dva byly dole, dva na východní 
slraně, všecky velmi mocného svělla. — nlějtáu 
V Castelloně měřil Feilitssch jednu protuberanci na východním kraji; asi 500 
k jihu od východního bodu kotouče vzdálenou, a nalézl, že výška její v 4 m. 3's.o 
+ 
! 
