— A5 — 
4%" 2 se:byla zmenšila. „Na sevér: od léto: viděl -nízké pohoří s vystouplinou , « ještě 
dále -na: sever úzkou skvrnu od. kraje; měsíce odtrženou. — 
V Desiertě pozorovali: Aguillar a Secchi vedle sebe,- poněvadž ale pozorování 
jejich -se shodují; podáváme zde jenom pozorování poslednějšího, od něhož laké jsme 
vzali výkresy k roku 1860 na přiložené. lilhogralii podané. © Píšel: „Jak mile, slunce 
zmizelo ,» odstranil jsem barevné olonící sklo, a mé oko potkalo se s -bílým světlem, 
jehož mocnosti alé brzo ubývalo, barva pak -v purpurovou přecházela. Tolo purpurové 
světlo ukázalo se obmezené nesčíslnými špicemi rychle mizícími. Zároveň vystouply na 
blízku: posledního paprsku. slunečního: dvě veliké proluberance (viz zevrubný výkres); 
jedna z mich byla skoro 2“ 30“ vysoká a 2 široká, podoby špičatého, zahnutého kužele; 
vedle -ní byla druhá asi napolo tak vysoká ale skoro 409 po kraji rozšířená, jejíž vrchol 
byl- pilovitý, zoubky velmi útlé, rovnoběžné s krajem měsíce. Její světlo bylo purpurové 
stníšené s fialovým a lak silné; že osvěllovalo platinové nitky v dalekohledu. © Já ihned 
přehlédl kraj měsíce, ale lam nejevilo se ještě ničeho. K východnímu kraji se vraceje 
spatřil jsem; an zmíněné dvě proluberance rychle se ukrývají. Po několika minutách, 
věnovaných pozorování koruny,- shledal jsem skoro uprostřed zatmění zjev ten docela 
proměněný. Obě protuberance byly až na malé slopy zmizely, a veliké množství novýcli 
ukazovalo se na všech stranách kotouče; já pak byl na okamžení v rozpacích, kterou 
zemich mám nejdříve dle polohy určili, neboť výšky jejich měřiti nezdálo se mi pro pa- 
trnou: proměnlivost rádno.- Určil jsem polohu 6 protuberancí, ale viděl jsem jich nejméně 
40. Zvýšený lesk koruny na jednom místě oznamovál již, že slunce brzy sé ukáže! 
Když jsem tam obrátil svou pozornost, podivil jsem se, spalře veliké množství malých 
protuberancí, a nad nimi červený oblak, visící osamolněle a oddělený od kraje měsíco= 
vého: velmi- jemnou: bělostí« (Viz podrobný výkres.) © Podoba jeho byla podlouhlá (asi 
30 dlouhá a skoro 5“ široká), hadovilá, na obou koncích zúžená. Nebyl však tento 
oblak samoten. Jsem přesvědčen, že jej provázely dva jiné, velmi malé,- visící téměř 
v šlejné výšce, jako řáda peřitých obláčků. © Barva jejich byla stejná s protuberancemi; 
jenom něco málo svěllejší“ Mezi tím značně se rozmnožil počet protuberancí na straně 
západní, i tvořily brzo protáhlý pilovitý oblouk, který se při nejmenším na 60% vztahoval 
a postupmo rostl, při čemž jeho proslřední část vždy širší a světlejší se stávala. © Jeho 
purpurová barva směšovala se ponenáhlu s bílou barvou slunečního světla, až. toto tak 
sesílelo, že oslepovaloroko.  Protuberance zmizely pak, a objevil sé kraj slunce. Od 
prvního zjevu protuberančního oblouku až k okamžení, kde vystoupilo slunce, uplynulo 
nejméně 40 sekund. 
why Fotografie. © Kdežto roku 1851. obdržen toliko jediný daguerrotyp úplného 
slunečního zatmění (v 84 s.), podařilo se roku 1860 — díky pokroku fotografie — 
mimo četná vyobrazení částečních zatmění dostati ještě deset světlových obrazů úplnosti 
narskléněných deskách kollodiem polažených, totiž 2 v Rivabellose, 3 v Tarrazoně a 
5 v Desiertě. Při posledních pěti; v průměru 23 millimétrů , trvalo vystavení 10, 30, 
20;.36:a30 časových sekund; později však nabylo přesvědčení, že světlo protuberancí 
působí okamžitě. — O vyobrazeních koruny jsme již mluvili, nyní přihlédneme. blíže 
k vyobrazením protuberancí. Na příležící lithografii spátřujeme protuberance sestavené 
dle fotogralií: Desiertských; ohledejmé, kterak se shodují s popisem Rivabelloských. 
Vyjdeme od nadhlavníka k východu (nalevo), „a přes podnožník a západní kraj vrátíme 
