— 25 — 
rají. V celku tedy jeho vystupování bylo výjevem méně obrovským a velkolepým, než při 
Hoře Kunětické, 4 mělo méně důležitých následků; vnitřní podstata jeho ale a pěkné 
sloupy na Labi jej přece k nejzajímavějším horninám řadí. 
Hornina, z níž je couk složen, je pravý, typický čedič, z tolika hor nášého středo- 
hoří známý. Obsahuje co hlavní částky labrador a augit, vedle nichž se vždy 4 právi- 
delně: magnetovče , olivín a' černá slída objevují, je barvy temné, hnědozelené, až 
načernalé, lomu neěrovného a nad míru tvrdý. Pro'obsažený v něm mágnetovéc působí, 
ovšem jen velmi slabě, na magnétickou jehlu. Na povrchu bývá jem tak dalece porušen, 
že má ténkóu vrstvu přižloutlé něb červené barvy, z níž se často hraně jinorazu čedi- 
čového vyzdvihují. Jeho vnitřní složení je hlavně a význačně rázu porfyrového. V látce 
základní, již popsané, jsou toliž roztroušeny četné hraně nerostů jej skládajících , čímž 
hornina velini pestrého tvaru nabývá. Nejčastěji přichází velké hraně jasně: zeleného 
průhledného olivínu, jež jsou někdy jíž na žlutou drobivou hmotu proměněny, dále hraně 
magneloyvce, jenž porušením ma vzduchu se změní na červený útlý prášek, pak lesklé 
hraně a shluky jinorazu čedičového, obyčejně velmi nepravidelně vrostlé a dosti veliké. 
Méně časté jsou jasně zelené a bělavé hraně vláknitého augitu, pak veliké, dokonale 
dělitelné destičky černé (magnesiové) slídy a více méně kulaté pecky bílého vápence. 
Všecky ty nerosty, a zvláště olivín a magnetovec, jsou pro čedič nad míru charakteri- 
slické, a pouhým svým objevém již jeho podstatu nad všechnu pochybnost vynášejí.“ Pro 
celistvou a hutnou povahu horniny v ní není žádných dutin a druz. Skaliny a úlomky 
v Labském loži jsou barvy temně hnědé, až černé, promočené sice, ale jinak neválně 
proměněné, jakož náramná pevnost a neporušitelnost tohoto čediče až i jeho dobývání 
obtížným činí a všude své účinky objevuje. Tyto jeho vlastnosti se na čediči po celé 
jeho rozsáhlosti a v stejné míře zpozorovaly, tak že je na všech nálezištích naskrze stejný. 
Tolik o zevnitřních vlastnostech čediče. Jeho poměrná tíže obnáší 2924; na prá- 
šek rozbitý je světle šedozelený, s kyselinami slabě šumí, s kyselinou dusnou vyvinuje 
červené páry, na znamení, že kysličník železnatý obsahuje. Dle summární analysy, v níž 
je na př. všecko železo co kysličník železitý počítáno, obsahuje: 
kysličníku železitého . . „ 1920, 
ů hlinitého <. < 4434, 
2) vápenatého < « 971, 
+ horečnatého . . 094, 
j ý manganalého . « 0-63, 
akát) 17122; by ocělťkal 1630, 
ztráty při pálení . . « « 670, 
kyséliny kostečné . < . „ 076, 
oiěné "198 tai 1270 
„+ křemíčné „1 3872, 
dělá 100:00. 
Mimo to se v něm nalézají značné stopy mědi a cínu, kteréž z. olivínu pocházejí. 
Z léto analysy vysvítá, že vzdor zdánlivé ' neporušenosti své tento čedič již daleko je 
od.své původní ryzosti, neb ztráta při pálení; zahrnující vodu a jiné spalitelné částky, 
-pak kyselina uhličná nenáležejí k původíí podstatě jeho a musí se dlouholetému působení 
vody a vzduchu přičítati, Kyselina uhličná je nejspíše s vápencem spojena co uhlan 
