© DOMÁCÍ LÉKAŘ. 
Čído 12. 
Tuberkule *). 
Tuberkul pochází z latinského tuberculum, což značí Arbolec, nádorec, protože 
tato hmota ponejprv v plících nalezená se v tomto spůsobě objevila, ačkoliv se dost 
často co infiltrace do pletiv v rozmanité míře a obvodu větším neb menším naskytuje. 
Tato hmota tuberkulová zvaná vyznačuje se nedostatkem možnosti dále sé vy- 
vinouti a svlášíní náklonnosti se rozpadávati v hnis a talov s následujícím ničením 
pletiv, v nichž se byla usadila. Tylo dva příznaky jsou tak podstatné, že- každá 
hmota, která by se k tuberkuli nejenom do zevnitřního tvaru aleido původního vnitřního 
složení podobala, jak mile se jen v ní vláknalá tkanina ukáže, nění víc tuberkulem. 
Hmota tuberkulova se objevuje 1. co šedivá (našedivělá, polo průsvitná, perlové 
barvy), a 2. co šlutá (nažloutlá, tmavá). 
1. Šedivý tuberkul se vyskytuje velmi obyčejně v spůsobě rozpojitých aneb 
v Arbolcovitou skupinu svalených, okrouhlých zrmek asi velkosti jahel, kromě toho 
ve větších nepravidelných, rozvětvených, v rozsáhlých, po velkých plochách rozšířených 
spoustách, co rozvláčná infiltrace do pleli? vsáklá, na př. v pamázdrách na syrováteč- 
ných blanách, na plících, na sliznicích. V prvním spůsobě jest to po Leenmecu zvaná 
šedivá, poloprůsvitavá zrnitost (granulace). Tato když se blíže pozoruje, nebývá 
okrouhlá a ostře ohraničená, nýbrž na obvodu více méně rozvětvená. Co do hutnosti 
a, Darvy jesť to hmota stejnorodá buď zhrublejší, když se tlačí natrhle rozmačkatelná, 
aneb měkší, navlhlá, při tlačení jednostejně se rozšiřující, perlově našedivělá, 
Skládá sé ze zrnek průměru 753—14% millimetrů, které lepkou hmotou spojeny 
jsou, Kromě toho nachází se v té hmotě jedno- neb mnoho-zrnaté buňky, totiž matečné, 
které poukazují na. vniterné vyvinování a rozmnožování zrnek, 
2. Žlutá hmota tuberkulová opakuje tvary, v nichž se šedivá vyskytuje, Objevuje se 
co tmavá, v rozličné odličnosti žlutá, drobivá, zpukřelá hmota, špekově syrnatého vzezření. 
„Sestává z, velikého množství proteinových molekulů až k nejtenší a nejjemmější 
spoustě tečkované, v niž prvky, šedivý tuberkul skládající, sevrklé, se zažloutlým leskotem 
svraštělé, vroubkované, dílem jakoby nahlodané, v obsahu svém jemně zeátnělé; zakalené 
se objevují. Jsou o Lebertova tělíčka neb kuličky tuberkulové, 
*) Lehrbuch der path. Anatomie. Von C. Rokitansky, prof. der path. Anatomie in Wien, 
3. Auflage, I. Band. Wien 1855, 
1 
