E 
podstatnější díl těla svého ve všech pádech v pravdě odvozují. Kyselina úhličnatá, čpa- 
vek, velmi jednoduché spojení dusíku s vodíkem a voda jsou části vzduchu. „Kdež zvíře 
už hotová těla polyká“ praví znamenitý německý přírodozpytec Forster, „pohlcují tyto 
jemné rourovité a buňkovité útvary nejjednodušší prvky dychtivě ze vzduchu. Ze světla 
slunečního a ohně étherového utkaná, jak jen druhdy básníkům se sníti přistálo, směje 
se na nás svěží zeleň hovzdů a niv, a hle! v nekonečně jemném pletivu žilkovém ko- 
runek květových a zrajícího plodu žíří sedmeronásobný paprslek světa a krásí stvůru 
bylin přerozmanitou hrou barev.“ 
Veškerá zvířata žijící od bylin činí, a to ne bez práva, dojem větší čistoty v naše 
vyběravé smysly, které zato prožluklý zápach masožravých ssavců a tuková chuť dra- 
vých ptáků zle uráží. Z toho pochází naše přízeň k býložileům. A z těch zase první 
místo zaujímají ožuvaví a mnohopaznehtní. V celé střední Evropě se nepožívá jiného 
masa tak zhusta jako hovězího a vepťového, 
Maso hovězí nám zobrazuje složení všech jiných druhů masa, masiva. Smíšení masa 
hovězího budiž nám vzorem, k němuž se dají snadně odchylky ostatních nejvíc požíva- 
ných masitých jídel přidružiti. 
Jako ve všech látkách živných, které jsou s to aby člověčí život udržely, byť se o 
sobě jenom s opomítaním uplným každého jiného pokrmu požívaly, tak jsou v mase ho- 
vězím tři skupení jednoduchých částí živných zastoupeny. Směs bílkoviny, tuku a solí 
hojně vodou prosáklých jest vše co se požaduje, aby se život udržel. 
Bílkovité látky masa hovězího jsou: vláknina svalová a vlastně zvaná bílkovina. 
Z vlákniny se tvoří nejjemnější vlákenka masová, a bílkovina jest hlavní částí šťávy živné, 
mezery hutných částí vyplňující. Červená barva masa pochází nejvíce z krve, která se 
v jeho nesčíslných žilkách nalézá. Krev tato zase však v sobě drží bílkovinu, globulin, vlák- 
ninu a něco sýroviny, a k těmto spojkům bílkovitým se připojuje ještě barvivo krve železité. 
Nejenom že bílkovité spojky masa nahražují bílkovitou látku naší krve, která se dle 
věčných zákonů přírody vyměsy z těla tralí; ale nejjemnější vlákenka svalová jsou pro- 
tkaná pletivem klihodajným, tak nazvanou spojivou buňkovinou, která je ve svazečky 
spojuje. Vařením se proměňuje tato spojivá buňkovina v klíh a rozpouští se ve vodě. 
Tento klíh se stává v našem ústrojném těle zase bílkovinou. Velmi často nabývají z těž- 
kých nemocí povstávající churavci požíváním rosolu z kostí připraveného opět předešlé 
síly. Klíh jest jediná dusík držící část, která velmi hojně se v rosolu tomto nachází. 
Jelikož však krev člověčí v sobě nedrží klíh, ovšem pak všeliké bílkovité látky co ne- 
vyhnutelně nutný podmět pravidelné smísilosti, nezbývá nic jiného než domněnka la, že 
se klíh ve spojky bílkovité proměňuje. 
Že spojivá buňkovina ve svalstvu několika elastickými (pružnými) vlákenky pro- 
tkána bývá, není na ujmu masu co látce potrávní. Neboť tato vlákenka pružná se ne- 
rozpouštějí v šťávách zaživacich. Tvoříť část oněch nerozpustných zbytků jídel, které 
s některými výměsy krve, jako žlučí, lejno skládají, 
Kreatin, kreatinin, kyselina inosinova (masová) jsou pravidelné dusičnaté části masa 
hovězího. Máme je držeti za látky živné? Není pochybnosti, že přecházejí do naší krve 
a z krve do našich svalů. Zdali však je též rtuť látkou zivnou, prolo že krví do kostí 
přechází a tady co kuličky se nachází? Tomu se protiví rozum neučeného člověka. Kreatin, 
kreatinin a kyselina inosinova se nemohou považovali za látky živné v užším smyslu 
