k. iy = 
Pepsin*). 
Častější ohlašování tohoto ne dlouho známého léku pohnulo mne, v krátkosti o jeho 
až doposud známých vlastnostech pojednati. © Musíme se však dříve seznámili s látkou, 
z které se připravuje, t. j. se šťávou, kterou vnitřní stěny žaludku vylučují. 
První, kteří důkladně vyšetřovali, jakým spůsobem žaludek pokrmy tráví, byli Ré- 
aumur (r. 1752) a Spallanzani (1783).  Domnívajíce se, že nejen tření stěn žaludku 
příčinou zažívání bude, naplnili pokrmy do trubiček dřevěných neb kovových, jejichžto 
stěny provrtány byly, a připravili je zvířatům (nejvíce kočkám) do žaludku. Trubičky 
vyšly neporouchané, z pokrmů uzavřených však nenalezli buď ničeho, buď jen měkký, 
napolo rozpuštěný zbytek. Z toho se mohlo soudili, že trávení se děje účinkem che- 
mickým nějaké šťávy, kterou žaludek vylučuje. Byla-li myšlénka talo pravá, musela by 
šťáva žaludeční i mimo organismus moc zažívající při slejné lemperaluře ald. podržeti. 
Spallanzani byl první, který domněnku tulo důkladnými pokusy dokázal. Zaopatřil si 
šťávu žaludeční taklo: Dal spolknout zvířeti houbu, na nitce přivázanou, kterou pak, když 
dosti šťávy žaludeční nasákla, vytáhl. © Kousky masa, vařeného neb nevařeného, vy- 
Wačenou šťávou polřené a v chraničce skleněné pod paždím nošené, změkly po nějakém 
čase a byly i dílem rozpuštěné, právě tak, jak se to v žaludku děje. Pokusy od Spal- 
lanzani-ho vyvedené byly potvrzeny ve výtečném díle Tiedemanna a Gmelina, kteří 
se nejdříve vyšetřováním vlastností chemických šťávy žaludeční zabývali; to samé činili 
později Prout (r. 1824) a Beamont, ranhojič u vojska soustátí amerického, jemuž se 
náhodou k tomu dobrá příležitost naskytla. Všechny tylo zkoušky byly vyvedeny se 
šťávou žaludeční, aniž by bylo dokázáno, které těleso ve šťávě se nalézající vlastní pří- 
činou trávení jest. Nadjmenovaní skoumalelové považovali co takovou kyselinu, která však 
zředěna, jak se v žaludku nachází, účinků takových míli nemůže, Důležitý byl proto 
vynález Eberlův (r, 1834), že trávení se děje prostředkováním tělesa organického, 
v kyselé šťávě, se nacházejícího. Ukázal, že ani zředěná kyselina sama o sobě, ani čistá 
šťáva sama o sobě, ale obě dohromady při trávení účinkují, a že pokrmy se nejenom 
jednoduše rozpouštějí, ale také proměnu látky, z niž se skládají, utrpují. 
Roku 1836 podařilo se Schwannovi hmolu organickou šťávy žaludeční vyloučili, 
Shledal totiž, že se nalézá ve šťávě hmola, klerá se chloridem rtuťnalým (Hg 0) sraziti 
dá, a rozpuštěna, vlastnost trávící ve velké míře ukazuje; z té příčiny jmenoval ji pepsin 
(od merreiy trávili), Wasmann připravoval už pepsin ve stavu čistějším dle spůsobu 
nyní skoro všude obvyklého a přijatého. 
B Vlaslnosli čislé šlávy žšauludéční. 
707 Šťáva žaludeční, prosta sliny, jest průhledná, bezbarvá aneb nažloutlá, zapáchá 
kysele, chuť má slanou, reaguje kysele a jest o málo hustší než voda. Lih, sloučeniny 
olova a stříbra, chlorid rtuťfnatý a kyselina tanninová dávají sraženiny s látkou organickou ; 
šťáva žaludeční dlouho odporuje hnití, její oučinek trávící vztahuje se jen na tílka tak 
zvaná proteinová a na látky klíhové; mléko též sráží. 
Skládá se větším dílem z vody (97-3—986 procentů), z dvou podstatných částek, 
které jsou prostá kyselina a pepsin, a ze solí: Na O, Ka O, Ca 0, Mg 0, Fe, 0, a NH; 
-*) Vyňato z časopisu „Vierteljahrsschritt fúr praklische Pharmacie“ von Wiltstein, 
