z MB Ve i 
sloučených s kyselinou chlorovodíkovou (O H), fosforečnou a mléčnou. Co prostá kyse- 
lina nalézá se kyselina chlorovodíková (Prout, Tiedemann a Gmelin), Lehmann a Heintz 
nalezli též kyselinu mléčnou. Rozdíl tento ospravedlňují Bidder a Schmidt tím, že šťáva 
žaludeční živočichů, masitých pokrmů požívajících, jen prostou kyselinu chlorovodíkovou ; 
šťáva však oněch, kteří potravu z rostlinstva berou, mimo tuto také malé částky kyseliny 
mléčné obsahuje, povstalé snad přetvořením části škrobu. 
Hmota organická — pepsin — jest, co se složení dotýče, ještě velmi málo známá, 
neboť nevíme ani, zdali jest těleso jednoduché, t. j. spolek atomů uzavřený, ba mu- 
síme domněnku tuto hned zprvu za nepravdivou považovati, když složení jiných, známěj- 
ších výměsů posuzujeme. Sraženina, kterou tedy n. p. chloridem rtuťnatým obdržujeme, 
bude obsahovat bez pochyby více těles, které sice pod stejnými výminkami se srážejí, 
ale co do vnitřního složení dosti rozdílné býli mohou. : 
Zbývá ještě spůsob dobývání pepsinu popsati. Máme více předpisů: od Schwanna 
Wasmanna, Lehmanna, Schmida a Frerichse, z nichž třetí a pátý za nejlepší se pova- 
žovali mohou. Lehmann připravuje pepsin takto: Mázdru, na vnitřní stěně žaludeční se 
nacházející, nechá asi 2 hodiny ve vodě leželi, oškrábe ji lopatkou, a smíchá hmotu 
šedočervenou, vláčkovitou a sliznatou s vodou přeháněnou; tolo několikrát promíchav 
přidá něco prosté kyseliny a nechá při 35—389 C. půl neb celou hodinu státi. Teku- 
tinu papírem procedí a lihem sráží. Sraženina tato jest bílá, usušena podobá se klovatině, 
rozpoušlí se snadně ve vodě, roztok reaguje kysele a sráží se silným lepem, kyselinou 
tanninovou, chloridem rluťnatým a sloučeninami olova. Roztok okyselený několika kapkami 
kyseliny chlorovodíkové aneb kyseliny mlíčné ukazuje nám vlastnost trávení velmi krásně, 
nejlépe při 379 C. Ve vodě okyselené, která jen 575% pepsinu v sobě chová, rozpouští 
se bílek, aniž by se po 6—8 hodinách vylučoval. Mléko se sráží též čistým pepsinem, 
t. j. bez přísady kyseliny (dělání tvarohu přísadou syřidla). 
Ve Francii nejdříve (r. 1854) užívali pepsinu co léku při špatném trávení, připra- 
vujíce jej srážením šťávy žaludeční octanem olovnatým (Pb O, A.), rozložením sraženiny 
sírovodíkem a vysušením roztoku při 409 C. "Tento pepsin přicházel pod jmenem pep- 
sinu francouzského do obchodu, byl však, ač dosti drahý, často znečištěný škrobem. U 
nás se nyní užívá nejvíce pepsinu od lékárníka Lamatsche ve Vídni takto připravova- 
ného. Žaludek (Lamatsch upolřebuje žaludky vepřů a čtvrtý žaludek ožuvavců, které 
dermě v jatkách St. Marxe ve Vídni lze dostati) se obrátí, aby vnitřní strana na vně 
přišla, a silným pramenem vody dvakráte se omývá. Mázdra se oškrábe ostrým nožem, 
hmota tato smíchá se s čištěným pískem, šťáva se vytlačí (bez přísady písku by se tla- 
čili nedala), procezená rozdělí se na ploché mísky porculánové, a nechá se v sušírnách 
při 409 C. usušiti, Usušená na prášek se rozetře a do sklenic uzavře, (Celá tato práce 
trvá od zabití zvířete 5 hodin. 
Jest to prášek žlutohnědý, puchu obvzláštního, chuti hořkoslané; ve vodě jen dí- 
lem rozpustný. 9 
Pepsin takto připravovaný není nic jiného, než usušená šťáva žaludeční, 
Alois Jandous, magister lékárnictví. 
Sestavil: Dr. Josef Podlipský. 
Tiskem Antonína Renna v Praze, 1860. 
