z š 8 
Přišel jsem roku 1847 do Prahy a vstoupil jsem do nemocnice, a sice k nyněj- 
šímu professoru klinickému ve Vídni, rozhlášenému Oppolsrovi. Bylo to na podzim, v kte- 
réžto době mnohé záněty plic se přihazují. Mezi jinými se dostal bujarý student, přijda 
právě z prázdnin, na kliniku se zapálením plic, pustilo se mu za šest dní devětkrát, a 
sice vždycky velmi hojně. Šestý den nebožák umřel; při sekcí se vyjádřil pan professor 
Oppolzer, že by se mu bylo za Krombholsových časů ještě jednou tolikrát pustilo, a 
snad že by byl z této choroby šťastně vyvázl. Ó té zaslepenosti! 
Roku 1848 jsem se doslal co sekundar na prsní oddělení professora Hamerníka, 
v létě převzal professor Oppolzer toto oddělení, jelikož professor Hamerník na říšském 
sněmu byl poslancem. 
Ležela na prsním oddělení paní asi 40letá s ohromnou vadou srdce, která byla 
spojena s velikou dušností ; této paní jsem musel na poručení professora Oppolzra za 
dva dny třikrát sekati žílu; při posledním sekání zemřela v mých rukou. Bylo to mé 
poslední pouštění. 
Roku 1850 a 1851 jsem byl assistentem klinickým u professora Hamernéka, kde 
jsme ani v nejtěžších chorobách nepouštěli, ani pijavek a baněk nesázeli, ami zprý- 
štidel nepřikládali a podobných ukrutností se nedopouštěli, a přece byl poměrný počet 
uzdravených větší nežli na druhých odděleních, na kterých se sice nepouštělo více, ale 
přece pijavek a baněk sázelo a podobných nešvar dosti tropilo. 
Ku konci roku 41851 jsem vystoupil z nemocnice, bych se co praklický lékař 
v Praze usadil. Nyní chci vypravovati, co jsem zkusil od obecenstva pouštění krve 
chtivého, a jak jsem se všelikým podobným nesnázem vyhýbal a též i skutečně vyhnul, 
Uvádím zde jednotné pády. 
4. Přišlo ke mně r. 1857 z venku 48lelé děvče s matkou, která mně vypiso- 
vala, že dceři měsíčky se objevily přede dvěma lety a na to že se zarazily ; lékař 
venkovský že jí dával ohromné dávky léků olvíravých, silných a drastických, jak jsem 
z receptů podaných seznal: aloč, jalappu, scamonium a t. d., čímž prý velmi seslábla. 
Když to nic neprospívalo, pustil jí na noze, po pouštění dostala růži do nohy, s kterou 
přes osm neděl vyležela, a pak se zase měsíčky objevily. Letos však zase zástava mě- 
síčků se vyskytla, ale že nechce, aby zase tak dlouho s tím strávila, že se obracuje 
ke mně, jelikož slyšela, že léčím bez pouštění. Prohlédl jsem mladé silné děvče a 
shledal jsem, že stůně na blednici a sice ve velikém stupni, a nalezl jsem též, že má 
nohy oteklé ; matka mně pravila, že otok ten od předešlé nemoci ještě neztratila. Po- 
radil jsem přiměřenou masitou stravu, mírné pití silného dobře vyleženého piva, umý- 
vání studenou, odraženou vodou a uvnitř něco železa k užívání. Za osm neděl se 
zase měsíčky objevily a ona od té doby zdráva jest. 
Z toho pádu vidno, že pouštění krve bylo příčinou růže a vodnatelnosti. 
2. Roku 1859 měl jsem příležitost býti zavolánu k paní těhotné, která už k dva- 
náctému dítěti s útěžkem byla. Jsouc dcera doklorova držela na pouštění krve, a také 
se jí muselo v těhutenství začasté pouštěti. Přijela do Prahy ke své sestře, těhotna 
jsoue v třetím měsíci, a dostala tady silné křeče žaludkové a tak nazvané návaly krevní 
ku hlavě. Jelikož její sestru léčím, byl jsem k ní povolán, a tu mne žádala, by jí bylo 
pouštěno žilou, I odporoval jsem tomu, pravě, že ji na jiný spůsob čerstvěji a: jistěji 
vyléčím, a že bude moci za několik dní dále jeti. Dávaly se studené náčinky na hlavu, 
