DOMÁCÍ LÉKAŘ. 
Příloha k Živě. 
Číslo 14. 
Perkussí čili poklep“). 
Na břicho se, jak známo, vždy klepalo, kdykoliv se tušilo, že střeva plyny jsou 
naplněny. j 
Auenbrugger, uprostřed předešlého století ve Vídni žijící lékař, první se pokusil o 
perkussí k poznání chorob hrudních a položil takto základ k výborným objevením, jimiž 
od té doby poznání ústrojů hrudních a břišních se obohacovalo, 
Auenbruggér a Francouzové Corvisart a Laennec klepali bez klepátka (plessime- 
ter), používajíce konců prstů v stejnou plochu připravených. 
Piorry, též Francouz, učil první poklepu pomocí klepátka, poznav při tom, že ne- 
jenom klepáním spůsobený hlahol rozličnosti podává, ale že se musí v potaz bráli i 
odpor, jejž klepající cítí, tak že nejenom z hlaholu poklepem dobytého, ale i z odporu 
se dají rozličné příznaky chorob poznati. 
Klepátko jest příčinou, že klepání nemocnému jest méně obtížné, rozdíly hlaholu 
zřejměji se objevují; pozorují se toliž při klepání pomocí klepátka rozdíly v hlaholu, 
které by bez klepátka docela zmizely, a to též polehčuje naučení se tomu spůsobu skou- 
mání. Konečně se může pomocí klepátka na břiše, a sice ve všech místech klepali, a 
někdy hrubá vrstva liboviny na hrudi a na břichu, která by otřesení hlouběji ležících 
ústrojů v cestě stála, stisknouti, což ovšem bez klepátka by se nedalo provesli. 
Piorry si vyvolil klepátko ze slonoviny, a není podstatné příčiny, aby se jiné 
hmoty k účelu tomu použilo. Klepátko jest okrouhlý plátek 11—2 palce v průměru, 
jenž musí být tak silný, aby se neprohýbal a při přiložení a klepání nechřápěl, a 
k snadnějšímu udržení být opatřen lištou 2 až 3 linie vysokou, aneb alespoň dvěma 
maproti sobě položenými výstupky té samé vysokosti. 
Při klepání musí se toto klepátko na místo, které se proklepati má, těsně přiložiti, 
dle potřeby buď silněji přitlačiti neb docela ne, pokaždé však tak se držeti, aby se při 
jednotlivých poklepech neposouvalo. Klepání se děje na prostředek klepátka koncem polo- 
krůžně ohnutého ukazováku aneb středního prstu o sobě, aneb obou těchto prstů dohro- 
mady, při čemž se vystříhati jest, by se o nehty nezavadilo. K tomu konci se při 
1) Abhandlung ber Percussion und Auseultation. Von Dr. Jos. Škoda, Prof. der med. 
© Klinik in Wien. 5. Auflage. Wien 1854. 
3 
