= R 
Máme-liž se divili, že i výměsy se stářím podstatně se proměňují? Neboť mají-li 
Ikaniny týmž vlivům. podléhající, byť byly nestejného složení, stejné množství týchž 
zplodin rozkladu ze sebe vydávali ? 
Jen na rozdílech se zakládá rovnost lidí. Jen že rozmanitostí poměrů se hmota 
a síla naších nástrojů a ústrojů proměňuje, jen lím spůsobem můžeme býli rozdílní, 
Všickni jsme slejně závisející od vzduchu a země, od lidí a zvířat, od rostlin a nerostů. 
Nikdy bychom nebyli původně všickni slejní a rovní, kdybychom mohli pod rozličnými 
vlivy, jimž podléháme, rovnost zachovali a udržeti. Na rozličnosti vlivů se zakládá pů- 
vodně nám všem vlastní rozdílnost. 
Stáří jest hlavní podmínkou oné podivuhodné rozličnosti. Proto že tkaniny jsou 
jiné smísilosti ve vyšším věku, vydechuje se méně kyseliny uhličnaté, i méně močoviny 
se tvoří. Tkaniny sušší a na soli bohatší podléhají méně zdlouhavě povinné zpětné 
proměně. Uskrovněné rozkládání se tkanin svědčí o jich zmírněné činnosti. Čím dál 
tím více ochabuje obnova hmoly, kterou právě rozkládající kyslík tak hojně spůsobuje. 
Méně se rozkládá, zato však poměrně ještě méně se přitvořuje. 
Tak ochabuje povlovně vnímavost ke všem chopitelným a duševním dojmům a po tom, 
co druhdy mocně dojímalo, sotva že známky pozůslává, kterou právě pamětí nazýváme. 
A však za šedivcem leží bohatý život. Byť méně přijímal a vnímal, proto přece jej 
zdobí koruna vydatné zkušenosti. Zralé plody, jichž pro sebe a pro, jiné, nasbíral, ob- 
veselují poslední léta jeho života, a zvyšují vroucí a vznešený cit vděčnosti, jímž cli- 
hodnosti starců se klaníme, 
Ne vždy a ještě méně věčně udržuje se takový šlechetný vzor člověka. © Se 
shasínající silou obnovy hmotné shasíná povlovně pochodeň života. Čím dál tím lou- 
davěji pohybuje se hmola potravní z ústroje zaživacího do krve, z krve do mozku a 
do svalů, Ponenáhlu vázne každá činnost, Neboť ose, co šije, má v sobě zárodek smrti. 
Právě zákony: přitažlivosti, proměňující v každém věku života obnovu hmotnou; vedou 
nutnou řadou rostění ústrojstvo na vrchol dokonalosti, a napotom z největšího květu 
zpětnou přeměnou do úpadku. | Nejenom, že tuk a voda mizí, ale i kosti se tratí. © Kdežto 
kostem, přibývá vápna a ubývá vody, kdežto se stávají tvrdšími a křehčími, sevrká a svra- 
šťuje se kůže, chrustavky kostnatí a vodnatému mozku ubývá vždy více podstatného tuku. 
Avšak uprostřed vývoje neustavně až k smrli, pokračujicího co zpětná proměna objevuje 
se nezřídka jakýsi oběh. Pamět se mate a mizí též pro dojmy mladictví, a když k osta- 
tním nedostatkům stáří se přidružuje jakási otupělost smyslů, která myšlénky mate, úsu- 
dek kalí a pamět ničí, pak ovšem nezřídka se stává slařec, jenž druhdy byl tak ctihodným 
v nezlomné své moci a síle, jejíž pomocí spracoval co dříve byl zkusil, tklivým (obřazem 
nejapného dítěte. Napotom bývá zrušení těla dobrodiním, a s uctivostí rozprostraňujeme 
závoj, přikrývajíce jím slabost, jíž nic smrtelného neodolá. 
Avšak věčná jest hmota,  Pohružujeme nejušlechlilejší símě, do hrobu se zřejmým 
přesvědčením, že pomijejícnost jednoho tvaru, jenž zbělelý hojností roků květoucímu a 
vonícímu sadu polnímu a lučnímu ustupuje, aby po nesčíslných proměnách v čacké mla- 
distvé síle znovu se povznesl a dále pracoval na díle, v němž duch lidských namáhání 
smyslně a vědoucně v nás ožije.. Neboť věčnýť duch, jenž se objevuje ve věčné hmotě. 
Jelikož pozemské věci se věčně proměňují, obnovuje se věčně země a- její obyvatelé. 
. 11 i (Dokončení.) 
