DOMÁCÍ LÉKAŘ, 
Číslo 15. 
Následky šněrovaček u ženského pohlaví“). 
Poměry v poloze drobů břišních, bez toho snadně pohyblivých, vzláště se jakousi 
vláčností přední stěny břišní lehčeji dějí; všecky tedy okolnosti, které by jakýsi vliv 
v napiatost této slčny měly, zasluhují zvláštní pozornost praktického lékaře. U ženského 
pohlaví vícero příčin přispívá, které vělší chabost přední stěny břišní uvodí, proto také 
jsou proměny v poloze drobů břišních mnohem hustší a častější nežli u mužského a 
dosahují též vyššího stupně. Zvlášť to plalí o ženách letných a věkem sešlých. V tomto 
ohledu velmi důležitou příčinou jsou předcházející těhotenství, a pak přede vším a sice 
v mnohem vyšším stupni dlouholeté a trvanlivé nosení velmi úzkých sněrovaček. Kdežto 
časté těhotenství podporují proměněné položení pohyblivějších čáslí střev, působí trvalé 
nošení šněrovačky i v značnou proměnu polohy oněch ústrojů břišních, které by se po 
spůsobu svého upevnění zdály býti více chráněny před takovými a podobnými vadami. 
Tvar kochu (lhorax), jenž se u letných paní pomocí úzké šněrovačky povlovně 
vyvinuje, jest velmi zvláštní. Nejnápadnější jest na něm ohromné prodloužení, čímž se 
stává, že konce desátého a jedenáctého žebra se k hřebenu kyčelní kosti až na prst na 
příč přibližují, ano někdy se ho i dotýkají. Toto prodloužení se děje na ujmu šířky a 
i hloubky. Koch hrudní se podobá válci od předu do zadu hladce spleštěnému; široké 
- prostory mezižeberní jsou obyčejně značně vpadlé, na hořejší polovině kochu tenkými 
svaly přepnuté. Oblouky žeberní, jsouce z obou stran k sobě silně sblížené, tvoří velmi 
ostrý k dolejšímu konci kosti hrudní směřující úhel, aneb jsou v nejpřednějších částech 
rovnoběžné, tak že důlek srdeční se proměňuje v dlouhou, úzkou, dosti prohlubenou, 
teprv v opupí se rozšiřující a změlčující rejhu. Dolejší část kochu s přední plochou 
leží za rovní obou předních ostnů kostí kyčelních, a též i obyčejně za rovní přední 
plochy dolejší části dutiny břišní. Někdy též bývají dolejší žebra v předních svých od- 
dílech dosti silně do předu a na venek prohnuté, tak že nad roveň druhých žeber 
znamenitě vyčnívají, jakoby nad nima koch byl na příč stužkou přepásán a ony pod 
sešněrovanou struhou vyčuhovaly. Zúžení kochu jest tím nápadnější, jelikož až k pánviči 
dosahuje a obě kyčelní kosti tím dále na venek odstávají. 
P) Prof. Engel v č. 34 a 35 časopisu „Wiener med. Wochenschrifl“ na rok 1860. 
4 
