M 7 
Má-li se stříbro pozlacené lesknout, leští se krevelem, aby se pak barva ještě zvý- 
šila, potáhne se voskem pozlacovacím, který se potom spálí. Má-li být však pozlacení 
mdlé, namaže se kaší z 8 č. salmiaku, 2 č. sanytru, 2 č. krystalisované plísty, 2 č. 
železné skalice a 1 č. modré skalice, kteréžto látky se v octě s trochem slabé kyseliny 
dusičné smíšeném rozdělají; věc takto natřená se drží nad uhlím, až nátěr zhnědne; 
pak se ve vodě uhasí a. očistí. 
Pozlacené zboží stříbrné se nazývá vermeil. Zlato na stříbře mívá vždy jen slabý lesk. 
Má-li se zlato ze starého předmětu stříbrného setřít, poleje se lučavkou královskou 
(Kónigswasser), oškrábe se a částky seškrábané se v lučavce královské vyvaří ; v obou 
částkách lučavky královské je zlato rozpuštěno a srazí se z nich skalicí zelenou. 
d) Pozlacování železa a ocele. 
Železo se velmi ztěžka se rtutí slučuje, proto na něm amalgam zlatý také nedrží. 
Má-li se tedy v ohni pozlatit, musí se dříve buď mědí potáhnout, aneb za mokra amalgamovat. 
Pozlacení na železe mědí polaženém mívá tu chybu, že se někdy zlato i s mědí 
od železa odloupne. 
Železo čisté (bez povrchu měděného) se může takto za mokra amalgamovat. Do 
nádoby porcelánové se dá 24 částek rtuti, 2 č. zinku, 4 č. zelené skalice, 24 č. vody 
a 3 č. kyseliny solné (jejíž váha potažná 12 obnáší); do té směsi se hodí i předmět 
železný neb ocelový a zahřívá se, až se tekutina vaří; za krátký čas se potáhne železo, 
tenkou lesklou vrstvou rtuti, a nyní se nechá bez obtíže pozlatit. 
Každé pozlacení v ohni je velmi trvanlivé; pro dělníky má však mnohé nemilé 
stránky. Časté dotýkání se rtuti, pak dýmy rtuťové při vypalování amalgamu odcházející, 
jakož i plyny, které při mdlení věcí pozlacených povstávají, vše to je pro dělníka velmi . 
škodlivé. Byť se práce i pod šírým nebem odbývala, a byť dělník i tak postaven 
byl, aby vítr páry od něho odháněl: předce dostává časem slintání, třesení v rukou 
atd. — K uvarování těch nehod radil D'Arcet k zvláštnímu uspořádání dílny pozlaco- 
vací. Hlavní část toho návrhu záleží v tom, aby se spůsobilo stálé, dobré ouvěltří, 
které by dýmy i plyny se vyvinující rychle odvádělo. 
„A O pozlacování za studena. 
Jsou kovové předměty (k. p. stroje mathematické a j.), které žádné silné zahřívání 
nesnesou, a tudy jen za studena se pozlatiti mohou. Takové pozlacení zá studena 
(kalte Vergoldung, Vergoldung durch Anreiben) se hodí na měď, na mosaz, o. a 
pakfong, nejlépe však na stříbro, e pojde 
Zlato k pozlacení určené se rozpustí v lučavce královské, a v tom roztoku se 
měkké kousky plátna namočí. Plátno namočené se osuší a spálí; co zůstane, je troud 
zlalý (Goldzunder), v němž je zlato v malounkých částečkách obsaženo. Někdy se při- 
dává k roztoku i částka mědi, aby dostalo pozlacení barvu červenavou; tak by se roz“ 
pustilo k. p. 6 částek zlata a 1 částka -mědi v 16 částkách lučavky královské. 
Při zlacení se opálená zátka korková v slané vodě neb v octě navlhčí, pak se na 
ni něco zlatého troudu nabere, a na předmět k pozlacení určený natírá. Když je delším 
natíráním povrch dokonale pozlacený, leští se korkem měkkým cd rý větší 
předměty se leštívají krevelem mydlinami navlhčeným, © * pb 
