= = 
odbyt rozmnožuje: zajisté by takový průmyslník získal důvěry a úcty u obecenstva, 
který by svému výrobku spravedlivou jeho hodnotu na čelo vytiskl. 
Obecenstvo by si navyklo, na takové správné posloužení spoléhati, a výrobky ta- 
kové by dosáhly brzo slušné a zasloužené včhlasnosli. 
Že pak tato věhlasnost není holá hříčka, to dotvrdíme k závěrku následující zprávou. 
Leta 1855, když v Paříži veliká výstava se držela, byly také rozličné čestné od- 
měny uděleny mydlářům, kteří tam své výrobky byli zaslali. Mnohý fabrikant vystavil 
má odiv překrásná, výborně vysušená mýdla, v nichž nenašla vyšetřovací komisí více 
nežli 25% vody. Nicméně se jim přece žádného uznání nedostalo; naopak, mlčky se 
šlo dále k jiným průmyslníkům. Proč? proto že bylo vůbec známo, že doma dělají mýdla 
převlhká, s kterými se vystavěné kusy ani srovnat nedaly! 
Sklo. 
Vynalezení skla se připisuje obyčejně Féničanům. Plinius totiž vypravuje o kup- 
čích fénických, kteří se plavili s nákladem sody (u starých nilrum) po řece Belusu a 
chtěli na břehu oběd vařit; poněvadž nebylo v oné písčité krajině žádných kamenů, 
vzali několik kousků sody, na něž hrnce postavili; ale ohněm prý se roztopila soda 
s pískem v hmotu průzračnou, která vychladnulím ztvrdla, a to prý bylo sklo! 
Kdo byl jednou v sklenných hulích, a viděl jakého horka je tam potřebí, aby se 
křemen se sodou rozlopil, ten musí nevyhnutelně uznat, že to celé vypravování Plinia 
je pouhá bájka; neb slabounký ohníček pod hrncem nemůže nikdy spůsobit, aby se písek 
a soda v sklo stělily. Že se sklo snad někdy náhodou vynašlo, je velmi pravdě po- 
dobno; ale jistě při jiných okolnostech a o mnoho dříve, nežli se Plinius domýšlí. 
Plinius klade totiž vynalezení skla asi do roku 1000 před Kristem; z jiných pramenů 
je však známo, že Číňané již 2000 let před Kristem pěkné skleněné zboží, dělali, Ještě 
starší jsou však některé skleněné památky egypiské, a zdá se, že bylo vynalezeno sklo 
buď v Indii nebo v Egyptě. 
Za starých dob se dělalo obyčejně jen sklo barevné. Sklo bezbarvé, za našich 
časů nejobyčejnější, bylo tenkráte velmi vzácné. Za to uměli však staří Egypfané 
ze skla barevného tak krásné věci dělat, jak my to ani nyní nedovedeme. 
Od Egypťanů se naučili později Římané sklo dělat, První skleněné zboží přišlo 
- do Říma asi za časů Ciceronových, a za Tiberia povstaly v Římě první sklenné hutě, 
© vonichž nejspíš egyplští dělníci pracovali, Ale ještě za časů Pliniových bylo v Římě 
- sklo dražší než zlato; teprva v třelím století po Kristu se stalo lacinějším. 
2 Plinius popisuje také zřízení tehdejších sklenných hutí. Bylo prý několik pecí 
vedle sebe. V jedné se roztápěla směs z drobného písku, sody (nilrum)' a roztlučených 
skořápek lasturových. Hmola roztopená se nechala vychladnout, a dála se pak do druhé 
pece, kde z ní teprv průzračné sklo povstalo. Zrcadla a skleněné tabule na okna se 
těrkráte nedělaly; za to se však často stěny i podlahy mnohých místností sklem vykládaly. 
Od Římanů se dostaly sklenné hutě'i'k jiným národům, totiž do Španěl a Gallie. 
Ale brzy přišly doby, které nebyly rokroku vzdělanosti příznivé, a tenkráte počal i 
2+ 
