— WU — 
tento průmysl klesat. Umění dlouhou zkušeností získané od roku k roku pořád více 
mizelo, až teprv ku konci 13. století ve Vlaších k novému životu povstalo. 
Mezi tím se ovšem upotřebení skla rozšířilo. Až do třetího století po Kristu ne- 
bylo ani v domech ani v kostelích skleněných oken; hlavně proto, že bylo sklo velmi 
drahé, dílem však i z té příčiny, že měly země tehdejších vzdělaných národů mírné 
klima, při kterém si na okna tak lehko nezpomněli. Bohatí mívali (v prvním století po 
Kr.) okna z tenké slídy (Glimmer, Marienglas); v druhém stol. se braly místo slídy tenké 
desky rohové, pak i pergamen, ano i papír olejem napuštěný. Veškeré tyto látky byly 
dosti drahé, a chudí se museli jen hrubou okenicí před zimou chránit. Ve chrámích 
byly okenice mramorové, které se zastrčily, když nebylo světla právě potřebí. Teprva 
v třetím století po Kristu se objevila okna skleněná , a sice nejdříve ve chrámích. 
Byla to okna ze skel barevných; někotik malých desk rozličné barvy se slepilo sádrou 
v desku větší, která celý otvor okna vyplnila. V Cařihradě, v Římě a Raveně se ta- 
ková okna nejdříve zřídila. Ale okna tato ostala po několik století jen na chrámy a 
kláštery obmezena; v jiných domech jich nebylo. Římský Laterán byl teprv roku 800 
od papeže Lva III. okny ze skla barveného opatřen. 
Později začali dělat v klášteřích obrazy z rozličných perliček skleněných na spůsob 
čalounů; těmi se ozdobovaly stěny v kostelích a pak i v mnohém paláci. Při tom se 
však na lepší druhy skla pozapomínalo, a hutě tehdejší byly již velmi nepatrné. 
Teprv ku konci 13. století se staré umění zase vzkřísilo, a to sice v Benátkách. 
Hutě Benátské byly nedaleko města na půlostrovu Murano. Benátské skleněné zboží se 
rozesílalo tenkráte po celé Evropě, a přispívalo nemálo k obohacení tamějších obyva- 
telů. V Benátkách se počalo dělat sklo bezbarvé, a odlamtud pocházejí i skleněná 
zrcadla, kdežto se před tím jen kovových zrcadel užívalo. Mimo to dělali v Benátských 
hutích i překrásná skla barevná, klerá svým krásným leskem i egyptské výrobky pře- 
vyšovala, ač se jim předce v každém ohledu vyrovnali nemohla, Vláda Benálská podpo- 
rovala tento průmysl vším spůsobem. Každý, kdo se mu oddal, dostal právo měšťanské, 
a sňatky šlechticů s dcerami sklářů měly takovou platnost jako s dcerami šlechticů, 
Není divu, že hleděla vláda Benátská tento výnosný průmysl co nejdéle jen pro 
sebe zachovat. Z té příčiny zapověděla již roku 1275 vyvážení písku ze země, poně- 
vadž byl tento Benátský písek k dělání skla velmi příhodný. 
Příhodné látky na sklo byly však i v mnohých jiných krajinách k nalezení, a za 
peníze a dobrá slova se mnohý Benátský sklář za učitele propůjčil. Tak se rozšířily 
sklenné hutě i po ostatní Evropě. 
První zem, kde takové hutě dle Benátských vzorů povstaly, byly Čechy. V Če- 
chách se našly na sklo výborné látky, a Čechové se v té práci tak vycvičili, že 
platili za nejlepší skláře v Evropě. © Krása českého skla přiměla mnohé cizí vlády 
k tomu, že si povolaly české skláře, domnívajíce se, že budou moci pak též tak pěkné 
sklo dělat, Při tehdejších nábledech o národním hospodářství to vláda rakouská ne- 
ráda viděla, že čeští skláři i jinde hutě zřizují; proto zapověděla roku 4752 všem 
českým sklářům pod těžkým trestem, ze země se vystěhovat. Roku 1767 byla při- 
slíbena i odměna (100 dukátů) za udání každého, kdo by skláře k vystěhování sváděl. 
Ale ani tresty ani odměny vystěhování nezamezily, ba i Jesuité si do Limy (v Ame- 
rice) několik českých sklářů povolali, Proto se však nikde takové sklo nedocílilo 
