< 6W = 
3. Sklo polobílé (halbweisses Glas), má míň železité hlíny než předešlé, a po- 
třebuje se na sprostší sklenice, na obyčejné tabule do oken atd. Toto sklo se zdá být 
v tenkých deskách bílé, na hranách je však vidět, že padá do zelena. Položí-li se ně- 
kolik tabulí tohoto skla na sebe, tu se též zelenavá barva jeho objeví, 
4. Sklo bílé (weisses Glas), z křemene, potaše nebo sody a vápna, beze všech 
látek znečišťujících. Zvláštní spůsoby tohoto skla jsou: 
a) Sklo zrcadelní (Spiegelolas), z bílého písku, čisté sody a vápna, ouplně bezbarvé. 
b) Anglické sklo korunové (englisches Crownglas) z křemene, sody a vápna, bývá 
slabě přizelenalé, což pochází od kamenného uhlí, kterým se ve všech hutích an- 
glických topí. Sklo korunové se potřebuje jen na tabule a na nástroje optické. 
©) České sklo krystalové (bohmisches Krystallglas), z křemene, potaše a vápna; sklo 
ze všech nejkrásnější, velmi jasné a ouplně bezbarvé, a proto všudy velmi oblíbené. 
Sklo olovnaté, 
V Anglicku je nouze o dříví, za to tam mají množství dobrého kamenného uhlí, 
kterým i sklenné hutě vytápějí. Podotklo se již, že popel z kamenného uhlí, když do 
pánví padne, sklo velmi znečistí. Z té příčiny dostaly pánve v Anglicku jiný tvar, byly 
totiž nahoře kryté, lak že do nich popel padati nemohl; při tom nemohlo však horko 
na směs v pánvi tak dobře působit, a směs se nechtěla roztápět. Tu nezbylo nic ji- 
ného, nežli připravit takovou směs sklennou, která by se menším horkem, tedy i v kryté 
pánvi lehko roztápěla. To se docílilo, když se přidalo k obyčejné směsi sklenné 
(z křemene, potaše a vápna složené) ještě trochu suříku (Mennig) čili kysličníku olo- 
vnatého (Bleioxyd). Suřík působí svým kyslíkem zároveň co látka odbarvující (Entfár- 
bungsmittel), a tak se obdrželo jasné, lesklé a bezbarvé sklo olovnaté (bleihaltiges 
Glas), které se jako české sklo krystalové zvlášť na zboží nádherné dobře hodilo. Sklo 
olovnaté pochází tedy původně z Anglicka, a posavad se ho jestě nejvíc v Anglicku 
zhotovuje. Místo křemene potřebovali Angličané na tento druh skla pazourky (Feuer- 
stein), kterým tam flinť říkají a odtud to pošlo, že nazývali sklo olovnaté vůbec 
sklem flintovým (flintolass), U nás na pevnině se vyrozumívá pod sklem flintovým jen 
onen druh skla olovnatého, který se potřebuje k oučelům optickým. 
Každé sklo olovnaté je o mnoho měkčí a lehčeji se roztápí, nežli sklo bez olova; 
v hulích na sklo olovnaté nemusí být proto tak veliké horko, a pánve i pece v nich 
mnohem déle vydrží. 
Ve sklu olovnatém křemen sodnatý nedobře působí a dodává mu někdy nemilé barvy; 
z té příčiny se béře na takové sklo zřídka soda nebo sůl Glauberova, ale obyčejně poťtaš. 
Dle upotřebení se rozeznávají tři druhy skla olovnatého, totiž anglické sklo kry- 
stalové, sklo flintové k oučelům optickým, a stras k padělání drahých kamenů, 
1. Anglické sklo krystalové (englisches Krystalglás). 
Pro svůj krásný lesk, pro svou bezbarevnost a silné lámání světla se hodí toto 
sklo výborně na zboží nádherné. Mimo to je měkké, a nechá se velmi lehce brousit, 
tak že je pak zboží takové o mnoho lacinější, nežli z českého skla krystalového. Proto 
je však ten krásný lesk anglického skla krystalového předce jen mámivý, a naše sklo 
