z Ks 
hulí, kde opět rozličné smíšeniny roztápěl. Ale dvě léta běhal od hutí k hutím, a — 
nic se mu nepovedlo. Nyní teprv ho začala opouštět všechna naděje. Schudlý, sesláblý, 
v srdci bolest nad sklamanou nadějí — připravil ještě 300 rozličných smíšenin k po- 
slednímu pokusu. Mrzutě kráčel s jedním nosičem k hutím. Mnoho, velmi mnoho smí- 
šenin nadarmo roztápěl; ale jedna vypadla přece tak, že byl Palissy jako znova zro- 
zen; ač nebyl ještě u cíle, přece věděl, kterých látek a prostředků se má držet, aby 
k němu dorazil. 
Konečně po pětadvaceti letech mohl prodávat nádobí rozličným emailem ozdobené, 
Výrobky jeho byly velmi vzácné, a nacházely se tenkráte (kde nebylo u nás ještě por- 
celánu) co nádherné zboží ve všech palácích. To nebylo však jedinou jeho odměnou. 
Palissy si získal za těch pracných 25 roků pouhou cestou empirickou takové známosti 
lučební a fysikální, že držel od roku 1575 v Paříži veřejné přednášky, a mužové učení po- 
slouchali dychtivě zkušeného hrnčíře, který (jak sám řekl) neměl jiné knihy než nebe a zem! 
Bílý email se potřebuje za naší doby k povlékání ciferníků na hodinách, k po- 
vlékání kovového nádobí kuchyňského, a též k polévání mnohých výrobků hliněných. 
Emailování železného nádobí kuchyňského pochází od Rinmanna z roku 1783. 
Tato práce má mnohé obtíže, a to proto, že se železo (vlastně litina) v horku víc 
roztáhne nežli email; lím se stane, že povlek emailový brzy popraská. Aby se tomu 
vyhovělo, dostane nádobí železné dvojí povlek; zpodní se skládá z křemene, boraksu, 
běloby (Bleiweiss) a vyplavené hlíny, horkem jen málo změkne, ale při roztažení 
železa se podá a tudy nepuká; na něm je teprv povlek svrchní, jenž obsahuje místo 
hlíny kysličník cíničitý a při emailování se ouplně roztopí, tak že dostane nádoba po- 
vrch hladký a bílý. 
Sem tam se i železné roury vodní uvnitř emailují, a sice s velkým prospěchem. 
Sklo kostní (Beinglas) je také druh emailu; obsahuje však místo kysličníku cíni- 
čitého jen samou zem kostní (Knochenerde). Sklo kostní je původně průzračné, teprv 
při zdělávání se zahříváním zakalí, a sice tím víc, čím častěji se zahřívá. Prochází-li 
světlo lampy takovým sklem kostním, nezdá se být bílé, nýbrž červenavé. Sklo kostní 
se potřebuje na škály k teploměrům, na záclony k lampám atd., druhy lepší se brávají 
na zboží broušené. 
Sklo mléčné (Milchglas) je koslnímu podobné, obsahuje však místo země kostní 
samý kysličník cíničitý, který je neprůzračným činí. Ostatně se rozeznává ode skla 
kostního i tím, že je proti světlu lampy ouplně bílé, a ne červenavé. 
Těmto sklům se podobá i sklo rýšové čili alabastrové (Reissteinglas, Alabasterglas), 
které se však ani kysličníkem cíničitým, ani zemí kostní, nýbrž neroztopenými částkami 
křemenitými neprůzračným stává. Směs sklenná se roztápí totiž ve dvou pánvích; 
Z jedné pánve se jí část vyndá, hodí do studené vody, a pak do druhé pánve; tam se 
hmota ochlazená se směsí horkou smíchá, ale nemůže se již mírným horkem na dobro 
rozlopit; tímto zakalením povstane pěkné neprůzračné sklo, které se pro svůj příjemný 
lesk zvláště na mnohé zboží luxusové dobře hodí. 
K emailu patří konečně i sklo achátové (Achatglas), které slouží k padělání ka- 
menů mramorových. 
