4 



nejapnému a jalovému skoumáni přírody zavésti dali. Nejpatrnější toho důkaz podává 

 jejich největší filosof Aristoteles (f 322 před K. p.1. Nestarav se o to, aby si ae 

 skutečnosti osvojil opravdový pojem klidu, pohybování, síly a j., blouznil jen o kruhu 

 a o věcech, které ho se skulečnoslí nijak v souhlasnost neuváděly. Při výkladu stroj- 

 nických vět svých upozorňuje hlavně na to, že vždycky jen kruh jest pravým zákla- 

 dem všech příčin podobných výjevů. ,Není to nic nerozumného," vykládá ostrovtipem 

 svým, „aby se z něčeho, což samo v sobě dosti podivu hodné jest, zase jiné podivu 

 hodné věci odvozovaly. Nejpodivnější ze všeho jest," prý, „že se věci prolivné v celek 

 spojovati mohou. Povstáváf prý „kruh ze dvou věci : z klidného bodu a pohybující se 

 čáry, které ve vnitřní podstatě své sobě zcela prolivné jsou. Kruh jest totiž zároveň 

 poddutý i vydutý, jde ku předu i k zadu a t. d., tak že se ani divili nemůžeme, když 

 z něho zase množství jiných podivných věcí povstává." Podobně vykládá spůsobnost 

 klínů dle svého zvyku v otázkách, na které si sám odpovídá, a sice : „Jak může malý 

 klín velké špalky trhati?" — „Poněvadž se klín z dvou protivných pák skládá." Jelikož 

 ale působnost páky jasně nevyložil, platí to tím více o klínu. 



Již z příkladů těchto následuje, že se v časech Aristotelových pravý počátek 

 mechaniky hledati nemůže, ačkoliv Aristoteles sám mnohé vlastností páky znáti musil, 

 nebo on již vyřknul, že dvě závaží, která vespolek na páce v klidu jsou, po zrušení rovno- 

 váhy s takovou rychlostí se pohybují, která v převráceném poměru s těmito závažími stoji. 

 Jestif to výrok, kterým by se nejen páka nýbrž všecky stroje byly vysvětlili daly; než 

 tak hluboko do věci nevniknut Aristoteles. 



Dále pokročil Archimed, tak že se vším právem zakladatelem léto vědy nazvati 

 může, ačkoli mu všecky stroje, které byl hotovil, více jen měřickou hříčkou ano věci 

 mimo lni byly. Sám král Syrakusanský Uiero musel jej k tomu míli, aby ze svého ab- 

 straktního umění také něco uvedl do života skutečného, aby takto obecenstvo výhodnost 

 známostí a vědomosti jeho seznalo, což později, když to vlast jeho od něho potřebo- 

 vala, jak historie vypravuje, v plné míře také učinil. Později dosáhl i Heron svým stroj- 

 niclvim slavného jména. 



Učení řecké se dlouho ještě po Hecích udrželo, s tím však rozdílem, že se ná- 

 hledy lidské od skutečnosti vždy více odchylovaly a vždy lemnějšími a zamolanějšími 

 stávaly, poněvadž nikdo určitě na silu co původ pohybování nepoukázal a nerozeznával 

 to, co pohybování uskutečňuje, od toho, čím se udržuje. Odtud pocházejí mnohé lak 

 podivné náhledy o věcech skutečných, které obrazivost lidská u velké rozmanitosti vy- 

 tvořila, a které se až do novějších dob zachovaly. 



2e mechanika u Ěímanů velkých pokroků neučinila, dokazuje známý spisovatel je- 

 jich Plinius popisem svým jedné báječné ryby, která se Echeneis nazývala. Dokládat 

 se vší opravdivoslí, že ryba tato, ač dosti malá, silnější jest než větry a burácející vlny, 

 poněvadž každý koráb v klidu udrží, jak medle se ho uchytí, a kdyby ho žádný řetěz 

 a žádná kotvice udrželi nemohly. — Kdyby byli Římané jen velmi povrchních známostí 

 o mechanice měli, byli by uznali, že by žádná ryba síle korábu vzdorovati nemohla, 

 kdyby někde nějaké pevné podpory neměla, a že kdyby se skutečně korábu pevně jíichy- 

 tila, i s korábem by se tam pohybovati musila, kam by Koráb šel. Příklad tento jasně 

 ukazuje, jak to tehdáž s mechanikou vypadalo, když proslavený Říman taktu mlu- 

 vili mohl ! — 



Nyní nastal lemiiý středověk, od kterého se žádných pokroků očekávati nedalo, 



