Podobným relkolepým rázem, ačkoli nróDÍ Tystiku) Boi-«duii se ještč dále podél 

 hranic Solnohradských skalní temena, Vyhlii|)UJici upi»>slřed i le<l»vců. Zde ne olijoví 

 u lízni GaKtcinských pud íedýhii a zeionViiii biidlici-mi a vápencem U{)H ruiuvitú žula, 

 a sklildU hUvnf člíKt zlutoiiushú Kadliuuiíke liuiy, MiUi.slťldiiké Tiúl')ri Anku((d a mif 

 iitaí tváh vynokúhil hurslVa^ kUe véak na aí opěl bi^idiiisv ležiVi iRuluVitú žulu luUi 

 prodluituju se až ntl Hocfa-Gulling, který, dčii na jihuvýoliodnícli hranicídi Svlnoliradska 

 údolí Enže ud úduii Múry. 



Severuzápadai Štýrsko obsahuje po oWu stiantich Muiy též samé prahury, které 

 ale sněhové výšky nedosahuji; před nížinou Štýrského Hradce, liutihorními vrstvami 

 pokrytou, děli se pak prahorni osa Alp ve dvť? ramena a obstupuje mohutném oblou- 

 kem nížinu lulo. Jednb rameno běži podél jižního třehu Múry k Bruku, kde je Můra 

 proráží, a láhne se pak podél hranic štyrsko-rakoUskjch a uhersko-rakouskjch k Kezider- 

 skému jezeru, vystupujíc v jednotlivých ostrovech z mladých usazenin Litavskéhu po- 

 hoř! a souvialc se žulovými ostrovy okplu Prešpurku. 



Také zde nedosahuje horslvo nikde výšky věčného sněhu. 



Druhé rameno běží mezi Štýrském a Korutany a tvoří malebné slovanské Alpy, 

 jejichž poslední výběžek jfesl krásné paloukovité Pohoří (Bacheralpe), vystupující náhle 

 nad požehnanými rovinami jižního Štýrska. 



Vyložená před tím budova soustavy alpské objevuje se zde ve východní části 

 Alp v úplném vyvinuti. Slredhi pásmo má mezi Insbrukem a Kollmannem sirku 

 14 mil, mezi Rothenmanneni a Gelovcerti 18 mil a dále k východu ještě více. Po 

 obou stranách jost střední pásmo provázeno širokými, hlavně z vápenců a dolomitů 

 složenými pásmy, které k zaokrouhleným a lesnatým vnitřním horám alpským kolmé 

 a llsé slůny obrtícojí a všelijaké pořadí iisazenvch vrstev obsahuji. Vrstvy tylo jsou 

 6itn dále od prahorni osy, tim mladší. 



Al|)y podobají se ade^ více ještd nežli ve Šv)cařích, ohromnému uprostřed pro- 

 lomenému klenutí. Průřez, který jde vedle Velkého Zvonu od jihu k severu, souhlasí 

 úplně s tímto obrazem. Vrstvy břidličné na teiiieuě Tiírú leěi vodorovně a kloní se 

 k oběma stranám dle úbuči hor, k severu a jihu. Také geologická souhlasnost obou 

 pobočných pásem ukazlije na b\vaiou souvislost jejich, a poněvadž nikde na temeně 

 prahor zbytky mladších vápenných vrstev se nenalézají, zdá se, že vrstvy tyto roz- 

 trženy a k stranám shrnuty, nikoliv ale spláknuty nebyly. Pfsthory, vystouplé z veliké 

 skuliny jako ohromná vráska zpodiii stlačené a vystoupením uvolněné kůry zemské, 

 musiřy po obou svých stranách vápenné vrstvy nesmírném tlakem zdvihnouti a v roz- 

 manité záhyby shrnouti, pročež . zvláště na krtgicfa ku prahorni ose obracených částí 

 v kolmé postavě se spatřuji. Ostatně vystuuply prahory také ještě částečně uprostřed 

 mezi vápennými horami jižního pásma, a převrátily ještě rozmanitější jejich vrstvy. 

 >)i> Horniny slřcdnidi Alp., pokud nenáležejí k centrálním, vějiřnatým hmotám 



TQlovým, jsou rozmanité břidlice, tlakem a snad i horkem všelijak proměněné. Biidlicu 

 tyto táhnou se od Semerinku severním Štyrskeni přes solnohradshé Túry podél se- 

 verní strany centrální hmoty Túru až k Insliruku, a skládají lesnaté pohoř^ v němž Salza 

 a Eníe ívá podélná údolí vybráadily. 



Kde břidlice tyto nejiiénó promčaěuy jsou, mají podobu černých neb šedých 

 pokryvačských, nebo slidÉalý«b pevných pískových břidlic, nebo tmavých, celislvýcli 

 a zrnitých vápeneů. Všechny tyto horniny střídají se bez zvláštníliu pořádku. Při 



