1« 



I' iižní pflly vápenných sl6n, bezproílředné na silurských břidlicích nebo im 

 svorn H rule leží iervn;} pínkovec u písíilH břidlice s ferveným slepencem, v jižnieh 

 eáste«-h Alp známé pod jménem Verrwano. Nalézají se za Ariberkem nejdříve u St. 

 Anlnnína a mísla Pelneu a dají se odlud, podc'l paty vápenných a dolomitových ílén, 

 pod kteréž k půlnoci zapadají, až k Landeeku stopovali. l>ruhý, deláí pruh jde od 

 Schwazu přes Wdr^l « Salíelden, pak nad místem Dienten v Solnohradska k príCnému 

 údolí Salzy. kde wh-ar ten zvláštř n místa VVerfen na den vystupuje a z Midliénatých 

 řcrvcných » zelení-ch, na slídu bohatých pískovců se skládá. Podle skamenělin Bíle- 

 zených v tomto pásmu o EiscneTzu, Abtenau a j. misí QPonUlonomi/a Clarae, Avieula 

 Xeiucliiieri, A. venetiana, Myacilfs fmsaensis , Araucariles agordicus) náleží Úlvaf ten 

 k lUearu irkuovému a sice k zpodnímu členu jeho, k pestrému pískovci. Rakouští geolo- 

 lové naznačují je jménem bři/Uic Werfenských. 



V pásmu tom leží nevyčerpatelné ložiště kamenné soli, která v tak nazvané 

 solní Komoře (Saizkammergut) se dobývá. Ložišlé loto tvoří rozsáhlé nepravidelné 

 hmoty, které bliž povrchu soli zbaveny jsou, v hloubce se rozšiřují a do neznámých 

 hlubin aasahují. Solinosné pásmo (das Haselgehirge) skládá se vesměs z jílu, ku- 

 chyňské soli a sádrovce. Hlavní hmota, jíl, jest tmavošedý nebo zamodralý, plastický, 

 a bud celý solí a sádrovcem proniknutý nebo solnými a sádrovými žilami prošlehaný. 

 Svil jest obyčejně zrnitá, někdy vláknitá, obyčejně šedá, často také červená nebo ae- 

 lenavá. někdy modrá a lialová. V jílu vyskytují se větší a menší pecky pevnějšího 

 slÍBU- Jakožto příměsky vyskytují se hořká a Glauberova sůl. Anhydrit, Polyhalit 

 a jiné nerosty; někdy objevují se větší pruhy červeného pískovce. Patrná vrstcvnatosl 

 nepozoruje se nikdy, za to však střídáním všelijak zbarvených pruhů sloh pruhovaný. 

 Kolkolem j.-inu s<jlná joiišté obstoupena neslaným, přičernalým neio temnočerveným 

 jílem (das Lebergebirge), v němž hladké, přesmyknutím vrstev povstalé plochy časté jsou. 



.len malá část soli ddbývá se bezprostředné v podzemních dolech. Největší 

 díl dobývá se vyluhováním*) a rapa rozvádí se po troubách daleko do soliváren. 



Jižní hranice Werfeaských břidlic jest cJiudá na sůl, jen v Admontn bývala je- 

 dnou solná; nyní dobývá se u Aussee ve Štyrsku a u Isclilu a Hallstadlu v horních 

 Rakousích, u Halleinu v Solnohradsku, u Berchlesgadu v Ba> ořích, u Hallu v Tyrolsku. 



V solnácli těch ddbývá se ročně asi 2 miliony centů soli, jimiž se nejenom 

 alpské země, nýbrž i Cechy a Bavory zásobují. 



Docela jiné jsou poměry solních hor v Haliči, jak nám prof. Zeuschner ve vý- 

 tečném popisu Tater ukázal. 



Nad Werfenskými břidlicemi leží Všude tmaré vápence přecházející do dolomtta, 

 obyčejně v tenkých slojích, kteréž se střídají s břidlicemi předešlými, někdy ale 

 mohutnější pásma na vápenných stěnách skládají. 



Rakouští geologové nazývají je Guaemtánské trslvy a počítají je k zpodoírau la- 

 sturnatému vápenci útvaru triasového. Velká část vápennjch stěn v severním Štyrsku, 

 v solní Komoro a v Tyrolsku obsahuje tak nazvané IlallUaLské vratvy : světlé nebo pa- 

 slré vápence, proměněné často v mohutné spousty dolomitu. V okolí solných loiišř, 

 okolo Attssce, Hallstatlo a Halleinu, vyznamenávají se množstvím skamenělin. Monotii 

 ealinaria, rozmanité Ammonity s hladkou, docela svinulou skořápkou, jako Ammonitet 

 Jolmnnii Austriae, Gat/tani, subumbilicattis, íornalus, gaki/ormis, pak Heteropliylly a pa- 



'/ Vis v mÍDniótn roíDÍku ilánck YiflOkťha « nbiicli tlomuliýcfa. 



