stěny jojlch jsou ale vždy ze stejná létXy, která z té pHólny buničtnau (OUuIosa, 

 pflanzlicher ZcIlstofT) slovc. Buni(!ina rostlin dřevnalýrh jest tuhá a neohebná a slově 

 obyřejně dřevovinou (l.i^nin, Holzfuser). 



Buničina skládá su Inčebné z nhlíka a prvkfi vody (C,, H,g 0,g). Jest lo látka 

 v řííi rostlinné nejrozšiřenéjší, tvoPíc vcSkcrou pevnou osnovu roBtlfn. Za fiista jest 

 prbsvilavá, bílá, bez chuti a zápachu; na vzduchu se nemění, jotlem nemodrá ; 

 ve vodě, v lihu, v Iresti (Áther), v silicích (alherische Óhle) a v olejích se neroz- 

 pouátí ; ani šfava žaludeCni jf nezmůže, a proto jest jen buniCina z mlaďounkých 

 částek rostlinných záživná; bunice starší neb docela dřevnalé nemohou nikdy k po- 

 travě sloužili. 



V rozředéných kyselinách a lužinách se buničina s počátku neménf, byvji 

 v nich ale po delší čas vařena rozpouští se. 



V sehnané kyselině sirkové nejdříve nabobrí, a pak se zponenáhla ouplné roB- 

 puslí; přidá-li se k tomuto roztoku néco vody, tu se bilé chomáčky vylučují, které 

 (jako ékrob — amylum) jodem modrají, a proto amyloid šlovou. 



Vařt-li se buničina — jakož i dříví, plátno, papír a \'ůbec veškeré látky z ní 

 se skládající — v kyselině sirkové, mění se v cukr drobkový (KrUmmelzucker) ; 

 vaří-li se ale v kyselině duminé (Salpetersáure) , přechází v kyselinu éfovíkovou 

 (Oxalsánre). 



Nejpodivnější proměnu jeví ale buničina, ponoří-li se na několik minut do 

 smíšeniny ze sehnané kyseliny sirkové a dusičné; tím nabývá podobných vlastností 

 jako prach .střelný, jelikož se třením neb horkem zejme a velmi silný výbuch spůsobí. 

 Poněvadž se k této zkoušce vůbec bavlny uživá, jest takováto třaskavá buničina vůbec 

 známa pode jménem bavln;/ Mřelné (Schiessbaumwollc, Pyro.xylin) ; ale nejen bavlna 

 dá se takto proměnili, nýbrž veškeré látky z buničiny se skládající, tedy i plátno, 

 aláma, piliny, koudel, papír — ano i látky takQvé, které se ve Svém lučebním slo^^ 

 žení buničinč jen podobají, jako škrob a cukr. 



Bylo to na počátku roku 1847, když professor Schonbein v Basileji veřejně 

 ocnámil, že se mu povedlo obyčejnou bavlnu proměniti v hmotu třaskavou, která 

 silněji než střelný prach působí a pražádného zbytku po sobě nezanechává. Zpráva 

 ta nadělala mnoho hluku, ale mnohý si snad při tom zpomněl, že již IVancouzský lu- 

 čebník Pélouze vypátral, kterak se bavlna působením kyseliny dusičné třaskavou stáli 

 může. A v skutku oznámil brzo na to BóUger ve Frankfurtě, že se mu také povedlo 

 střelnou bavlnu zhotoviti. Oba vynálezcové — Schonbein a Bóttger — se ale do- 

 mluvili, a chovali svůj vynález co tajemství. Tu ale i Brunšvický lučebník OUo střel- 

 nou bavlnu vynašel, a beze všeho tajení celému světu pověděl, kterak se dělá. Od 

 t« doby so vynález tento velmi rozšířil a zdokonalil, a nyní so připravuje bavlna 

 střelná obyčejné spůsobem následujícím. 



Stejné částky anglické kyseliny sirkové a dýmavé kyseliny dusičné smíchají se 

 na misce porcelánové; do smíšcniny té se ponoří čistá bavlna a miska se přikryje 

 kouskem skKi. Po 10 až 15 minutách se bavlna vyndá, v studené vodě dobře vy- 

 máchá a pak na vzduchu při obyčejné teplotě suší, neb na teplých kamnech se již 

 zejme. Bavlna nesmí přes určitý čas v kyselinách ostati, poněvadž by se rozpustila 

 a při tom nezdravý dým červený vyrážela; užívá-li se ale smíšeniny kyselin již 

 podruhé, miiže se v ni bavlna o něco déle nechati. Zvlá.štní opatraosU j«6t «I« při 



