u 



vany), i/raJl (hujslý s prouhami rozličné keprovanýmí) a drol ručníkový a ubrusový 

 (Handtuchdrell und Tischdiell, buď proužkovaný neb s dobrým mustrem na ručníky, 

 ubrusy a servíly). Ke Ikaninám tnustrovanyin náleží damašek lněný (Leinendamasl), 

 mající mustry větší a složenější nežli drol, jenž potřebuje se léž na ubrusy, servíly 

 a ručníky. 



Tkaniny lněně se tak často nebarví a netisknou jako bavlněné, poněvadž se ba- 

 vlna snadněji barvi, lépe vypadá a mimo lo i mnoho lacinější jest. Za to se ale látky 

 lněné (neb již i příze) obyčejně bílí, aby se staly ouhlednějšimi. Bilení děje ^e buď 

 dle staršího spiisobu na trávníku (Rasenbieiche), kdežto světlo, vzduch a voda na plátno 

 působí a nečisté vylaženiny (ExlraktivstolTe) z vláken odstraňuje. Poněvadž ale bilení 

 toto dlouho trvá, bílivá se v dobách novějších lučebně, loliž pomocí alkálií solikových 

 (Chloralkalien), kterými lze veškeré látky režné velmi rychle a t« v každé roční době 

 snadno vybílili (Fixbleiche). Lid nemá posaváde k bílení lučebnímu veliké důvěry 

 poněvadž prý plátno tímto bílením tuze trpí a snadno pukří. Když se při bilení lučeb- 

 ním opalrně zachází, trpí vlákno méně nežli při bílení na trávníku, jelikož tratí na tráv- 

 níku 30 až 33 procentů své pevnosti, lučebné ale jen 20, nejvýše 27 procentů ; stává 

 se ale u běličů nesvědomilých a neopatrných, že alkálie solíkové z plátna dobře ne- 

 vymáchají ; solík v plátně pozůstalý promění se pak v kyši solnovodíkovou, která vlákna 

 v krátkém čase prožere. Ve francouzských bělidlech se uejtenší tkaniny po bíleni lu- 

 čebním dvanáctkrát máchají, tkaniny hrubší ještě vícekrát : při takové pozornosti jest 

 bilení lučební vždycky lepší nežli na trávníku. Ostatně se užívá v dobách novějších 

 látek prolisoUkových (Anlichlor). Taková látka jest ku př. siřičitan sodnatý (schweflig- 

 saures Natron); vymáchá-li se totiž plátno lučebně bílené naposledy ještě v roztoku 

 látky protisolikové, tu se sloučí solík pozůstalý s látkou touto v sůl vláknu neškodnou. 

 Před několika roky vynalezl Angličan Clauasen zvláštní spůsob, kterým lze 

 vlákno lněné lak proměniti, že jest bavlněnému podobné, a že se jako bavlna na oby- 

 čejných strojích přadacích velmi pohodlně přísli dá. Len tak proměněný slově bavlnou 

 lněnou (Flachsbaumvvolle), a připravuje se dle Claussena takto. Dlouhé vlákno lněné 

 se na stroji řezacím přeřeže a pak do sehnaného roztoku z dvojuhlana sodnalého 

 (zweilach kohlensaures Natron) ponoří; když do sebe již dosti roztoltu vtáhlo, dá se 

 do velmi rozreděné kyseliny sirkové (200 částek vody na 1 částku kyseliny). Tím se 

 vylučuje kyselina uhličitá, která ^Iákna sloučená roztřepí, tak že byvše vybílena do- 

 cela se bavlně podobají. Touto proměnou se ale vlákno lněné nikterak nezlepší, 

 nýbrž zhorší, jelikož se stává kratším a slabším; na nejvejš by se mohl jen špatný, 

 krátký len s prospěchem takto zdělávati. 



3. Konopě (Cannabis sativa) roste původně v Indii východní a Persii, 

 nyní ale již od nejdávnějších časů seje se po Evropě jižní a prostředni; kvěle 

 v červnu až do srpna a má květy dvojdomé. Lodyha s květy samčími slově po- 

 skoimá (Staubhanf, Fimmel), s květy samičími hlavatá (Samenhanf, Másch); lodyh? 

 hlavatá má silnější vlákna než poskonná, a poskytuje mimo to i semetiec (Hanf- 

 samen) k seti, k dělání dobrého oleje vysýchavého a ke krmení rozličných ptáků. 

 Orientálové dělávají z nalí a semen konopných nápoje omamující, ku kterým někdy 

 i opium přidávají. Před předením se lodyhy konopné právě tak připravuji jako lněné. 

 V obchodu se nazývá konopí podle vlasti ; tak rozeznávají konopi ruské, pruské, ra- 

 kouské a vlaské ; z konopi rakouského jest nejlepší slavonské (z okolí Petrovaradín- 



