39 



Tkaniny ze samého lnu, ze samé bavlny, ze samého konopí a 1. d. lze od jiných 

 ©vSem jií pouhVm okoni a hmatem roeeznali ; velmi fasto se ale vyskytují tkaniny 

 z niti niichaných, a lii jcsl opatiiiúho pozorováni potřebí, jaM vlákna a ninoho-lt od 

 každého <h'uhu i>e ve tkanině nachází. Neji^astřji se míchají nitě laěné s bavlněnými; 

 neni-li mnoho bavlny ve liiu, tedy ji vidie i zkuíenii uku přehlídnout, drobnohled ale 

 nikoliv. Oulck téchlo tkanin míchaných bVvá vždycky bud ze samého Inu neb ze 

 samé bavlny; v osnově se ale nitč lněné s bavliiěnými rozličně střídají. 



Kdežto před několika lely jeStě nikdo jiřipustiti nechtěl, že by se vlákna ve tka- 

 ninách drol/tiohUdtm rozeznávati dala, zaujímá nyní nástroj tento v lom ohledu první 

 místo. Dokaváde ale tvar vláken drobnohledem ješté lak určitě vyšetřen nebyl, uží- 

 valo se jiných , ovšem méně jistých proslředkíi. Při tom se hledělo novice 

 k tomu, kterak by se dala bavlna ode lnu ve tkaninách rozeznat; a to proto, poněvadž 

 jsou tkaniny z příze lněné a bavlněné (proti jiným) velmi obyčejné, a poněvadž plátno 

 přísadon bavlny stává se slabším a špatnějším. Prostředky nejdůležitější, k tomuto 

 oučelu upotřebené, zaznamenány jsou v následujícím. 



1. Pravilo se již, že kyselina sirková na bavlnu rychleji působí nežli na len; 

 a v tom zakládá se první prostředek, jímž lze poznati, zdali se v plátně nějakém 

 i bavlněné nitě nacházejí. Plátno takové (buď si již barevné neb jen bílé) se nejprv 

 v teplé vodě rííné neb dešfové vypere a vší šlichty ouplně sprostí, načež se pak osušené 

 as na jednu neb dvě minuty (jak je tkanina silná) do bílé kyseliny sirkové ponoří ; 

 částka ponořená stane se prflsvítavou, pak se ve vodé dobře vymáchá a v papíře pi- 

 jawém osuší. Byla-li bavlna v plátně, zpozoruje se hned, že nyni některé nitě v prů- 

 svltavé částce ponořené chybí, a to proto, poněvadž jsouce z bavlny v kyselině se 

 rychle proměnily v látky jiné, jenž se pak při vymáchání ve vodě rozpustily. Dle 

 množství chybících nití lze uzavříti na množství přidané bavlny. Při zkoušce této se 

 musí ale zvláště k tomu hleděli, aby se ílichta z plátna dří.ye ouplně odstranila, a pak 

 aby se plátno v kyselině pres čas nenechávalo, jinak bf kyselina delším působením 

 i lněné částky proměnila. — 



i. Frankenstein radí, aby se tkanina podezřelá ponořila do oleje řepkového neb 

 dřevěného ; po vytažení se olej zbytečfiý papírem pijavým odstraní. Tímto ponořením 

 do oleje slanou se nitě lněné průzračná, bavlna ale zůstane neprůzračnou; je-li tedy 

 bavlna ve tkanině, okazují se na ní po vytažení z oleje prouhy průzračné a neprů- 

 zračné. Dá-li se pod takovou v oleji namočenou tkaninu jakási plocha černá, tu budou 

 nitě Inftné mnohem tmavější nežli bavlněné, a dé-li se místo plochy černé pod tkaninu 

 silné světlo, tu bndon nitě lněné ztase mnohem světlejší nežli bavlněné. Zkouška tato 

 jest velmi lehká a dosti bezpečná, hodí se ale jen k vyšetřování tkanin nebarvených: 

 tkaniny barvené by se musely dříve chlorem barviva sprostiti. — Že se vlákno lněné 

 T oleji průzračnějším stává nežli bavlněné, záleží v tom, že má len stěny tlusté (dn 

 klerjch se mnoho oleje vtáhne) a k lomu vzduchem naplněnou rýhu tenounkou; bavln<i 

 ale má stěny tenké a dutinu širokou, v které se více vzduchu nachází; vzduch tento 

 nedá oleji do dutiny vniknouti. Zkušenost ale učí, že se každá bunice v světle procháze- 

 jícím tím méně průzračnou býti zdá, čím věláí vrstva vzduchu se v dutině jeji nachází. 



3. Dle Siůckliarda lze nitě lněné od bavlněných i takto rozeznali. Zapálí-li se 

 nit lpěná na jednom konci a drží se přímo, tu se jevi konec zapálený po shasnatí 



