40 



plamene co uhel sražený, zakulacený; kdežto bavlna v podobné pnpadnosti poskytuje 

 uhel roztřepený, štěliCce podobný. Zkouška tato povede se i u nití barvených, s vý- 

 mínkou barviva ze žluti chromové (Chromgelb). 



4. Elsner schvaluje rozličná barviva íervená, kterými vlákna ve tkaninách ro- 

 zeznává ; nejlépe se k tomu hodí lihová vymočenina z kořene mořeny barvířské (Rubia 

 tinctorum), která se obdrží, když se asi Vj lotu kořene v 6 lolech líhu po 24 hodin 

 mofí a často míchá. V tekutině léto se barví as po 74 hodiné nit lněná pomeraniové, 

 bavlněná ale žlutě; je-li tkanina z nití lněných a bavlněných, povstanou na ní pome- 

 rančové a žluté prouhy. Jak se samo sebou rozumí, hodí se zkouška tato jen na tka- 

 niny nebarvené. Dá-li se tkanina tímto spflsobem vyšetřovaná pod drobnohled, tu lze 

 i vidět, proč se len pomerančově obarvil a bavlna žlutě; drobnohled okazuje, že jest 

 vlákno samo i u Inu i u bavlny žlutě obarveno — ale že jsou na vláknu lněném ještě 

 malé částečky dřevnaté, které se lemnéji, tedy pomerančově, obarvily ; je-li len dobře 

 vyčištěn, tak že na vláknu málo těchto dřevnatých částeček pozůstalo, nedá se tímto 

 spůsobem od bavlny s jistotou rozeznati, poněvadž přechází pak pomerančová barva 

 jeho též do žlutá. Z toho jde, že není prostředek tento tuze bezpečný, a že by se 

 hodil lépe k vyšetřováni čistoty vláken lněných; neb čím čistší len, tím méně pome- 

 rančové se takto barví. — Elsner chtěl prostředku svého i opáčnim spůsobem použíti, 

 ponořil totiž tkaninu vší šlichty zbavenou do barviva košenilového, a zkoušel pak, jak 

 brzy tkanina takto obarvená v roztoku vápna chlorového (Chlorkaik) vybledne; nitě 

 bavlněné vyblednou okamžitě, lněné ale leprv po delším čase. 



5. Bottger radí k vyšetřování lnu a bavlny vzíti sehnaný louh vařiči, v kterém 

 len více zežloulne než bavlna, tak že povstanou na tkaninách z niii míchaných prouhy 

 nestejně žluté. Rozdíl tento není ale tuze palrný, a je-li len ouplně čistý, nelze ho 

 ani tímto spůsobem od bavlny rozeznati. 



Z popisů těchto vy^yítá, že jen prvni dva prostředky (totiž kyselina sirková 

 a olej) poskytují jakousi jisíotu, která se ovšem v důležitých pádech předce ještě dro- 

 bnohledem potvrditi musí. Při každém vyšetřování ouředním se to sláva tak, že se 

 tkanina podezřelá dříve v oleji neb kyselině sirkové namáčí, a pak leprv pod drobno- 

 hled dává : prvním prostředkem se již s jakousi jistotou dovíme, kolik nití osnovových 

 se drobnohledem >yšelřovati musí; zároveň se ale jeden výsledek druhým pojištuje. 

 Skoumání drobnohledem nesmí se ale při žádném důležitějším pádu opominouti. V je- 

 dnom městě pruském prodávali dva obchodníci plátno, ujištujíce že je z čistého Inu 

 beze vší přísady bavlněné. Kus lakového plátna podán byl tamnějšímu professoru lučby 

 k vyšetření; ten pak, nemaje hned drobnohled při ruce, vyvolil si jeden z prostředků 

 jiných a uznal, že jest v plátně bavlna přimíchána. Následkem jeho výroku byli oba 

 obchodníci uvězněni, a teprv po delším čase poštěstilo se jim ustavičnými prosbami, 

 že se plátno jejich do Berlína k opětnému vyšetřování poslalo; pod drobnohledem se 

 okázalo, že bylo plátno jejich z čistého Inu, nemajíc ani vlákna bavlny. Na to byli 

 obchodníci ovšem propuštěni. 



Nejen ale, že se nitě lněné a bavlněné v jedné látce slkávaji, zkoušelo se také, 

 jak by se bavlna se Inem do jedné niié spřísli dala, tak že by každá nit z vláken 

 lněných i bavlněných se skládala. Spřádání toto má veliké obtíže, poněvadž jsou 

 vlákna bavlněná a lněná nestejně ohebná, a ledy se jedním strojem tak snadno sepřísti 



