it 



vysoké stáří své dán jesl na odpočinuti s polovici platu, a za nástupce jeho ustanoven 

 Jan Ferdinand Schorr. Ten professoroval plných čtyřicet let s prospěchem, vedle čehož 

 v tehdejších válečných letech prokázal jak siim lak i se žáky svými vládě mnohé platné 

 vojenské služby. Na odměnu za to potvrzen byl ve svém úřadě professorském na čas 

 svého života, tak že napotom nepotřeboval více každá dvě léta toho se znova domáhati. 

 Později podáváno Schorrovi důstojenství majora při dělostřelectvu, kteréhož však nepřijal. 

 I při vodních stavbách, jmenovitě při upravování řeky Vltavy ku plavbě od Prahy až 

 k Budějovicům, účaslňoval se Schorr s prospěchem, při čemž ukázal nezištnost svou 

 tím, že se odřekl všech diet za cesty k tomu cíli konané. Dlouhý čas zastával Schorr 

 sám jediný svůj úřad učitelský, při doléhajícím však na něj stáří připomínají se po 

 sobě dva adjunkti, jež měl k ruce své, Schróder a Ilergel, kterýžto poslední také po 

 jeho smrti (4. ledna 1767) na jeho místo jest dosazen. Schorr vychoval mnoho vý- 

 tečných žáků, kteří v státní službě, jak vojenské tak civilní, vysokých důstojenství do- 

 sáhli, čehož na příklad uvádíme jen zmíněného jeho někdejšího adjunkta Schrodera, 

 Jenž vstoupiv napotom do vojska přivedl to až za generála minérů. 



Za professorství FraniišJca Leunarda Hergeta staly se se stavovskou školou inži- 

 nýrskou mnohé důležité změny. Plán učební znamenitě jest rozšířen, tak že již 

 potom škola tato přestala sloužiti účelům pouze vojenským, zároveň pak přivtělena jest 

 k filosofické fakultě university Pražské. Tím rozmnožil se počet jejích navštěvovatelů 

 valně, a vychovanci její dostávali se do všech zemí Rakouského mocnářství za inžinýry. 



Větší tento shon posluchačů nevyhnutelně vymáhal, aby Hergetovi přidán byl po- 

 mocník. I ustanoven jest při něm za adjunkta Josef Havle s ročním platem 150 zl. 

 V tom čase značně rozmnožena jest dosavadní skrovná sbírka strojů a vzorků při škole 

 iniinýrské sbírkou podobnou školy hornické, která 1770 přenesena 6V'a ^ Prahy do 

 Šlávnice v Uhřích. Zároveň vysadili stavové ročně jistou sumu na udržování té sbírky, 

 a krom toho ustanovili píi škole zviáštního hodináře a truhláře. Až do té doby neměla 

 škola inžiiiýrská vlastní své místnosti, nýbrž professor vyučoval ve svém býlu: nynější 

 však rozšíření ústavu toho nevyhnutelně požadovalo pro něj zvláštní stavení. K tonru 

 konci vykázán jest jí někdejší Svatováclavský seminář v Dominikánské ulici, který po 

 zrušení řádu jesuitského stál prázdný. Tam tedy uhostila se škola inžinýrská, tam pře- 

 neseny sbírky, tam vykázány byty personálu, a r. 1786 sám Herget se tam přestě-. 

 hoval. Hergetova činnost při škole inžinýrské trvala 34 let, provázena Jsouc skvělým 

 prospěchem. Zásluhy jeho uznány byly jak od obecenstva ták i od vlády, kterážto 

 svou důvěru k němu osvědčila jmenovitě tím, že ho ustanovila vrchním stavebním ře- 

 ditelem v Čechách. Tento úřad zastával zároveň s professurou svou až do své smrti, 

 která jej zastihla 1. října 1800. 



Po smrti Hergetově ustanoven jest za supplenta professury po něm uprázdněné 

 Adam Biítner, adjunkt při hvězdárně Pražské; s definitivním obsazením jejím nespě- 

 cháno. Té okolnosti uchopil se hrabě Rottenhan, tehdáž praesldenl studijní kommisse 

 dvorské, a na základě někdejšího návrhu Gerstnerova o zřízení velerozsáhlého tech- 

 nického učiliště pokusil se o vyvedeni jeho prozatím v míře skrovnější. Rozšířením 

 Pražské inžinýrské školy, která vydržována byla na útraty stavů českých, dalo se dosá- 

 hnouti toho účele s nákladem ovšem menším, než jaký by bylo požadovalo založení 

 ústavu nového. Dle toho podala studijní kommisse dvorská c. k dvorské kanceláři 

 návrh o proměnění Pražské stavovské školy inžinýrské, kterýžto ochotně jest přijat 



