51 



Stromy jehnědokvélé. 



Od LaS. Cclakovsk(nio. 



K(tu zu i!asnólio Jara k blízkému lesíku neb do zahrady učinil výlet, kdož loni 

 oříšky lískové trhal, všimnul si zajisté hustých, na visuté stopce směstnaných, šupino- 

 viiých, žluljch květův, s haluzek lískového křoví visících, které první vlažný břez- 

 nový větérek ze zimního spaní ještě před pučením listův k rozvití vyvábil. Oby- 

 čejný venkovan zná tento spůsob květenství velmi dobře ; nazýváf jej kočičkou neb je- 

 hnědou a také baruškou, a kdo viděl siim huňaté šupiny, které na květenství topolovém 

 před rozkvětem všecky květy zahalují, podobajíce se zvířecímu chvostu, porozumí ihned 

 lomu názvu. Venkovský hospodář bude moci ještě na jiné stromy a kře poukázali, které 

 na podobný spůsob z jara kvésti vídal, na rozkladilou, mnohovětevnou olši podle vod 

 rostoucí, v lese zas na ozdobnou, bělokorou, štíhle větvitou břízu, na sličný habr a 

 mohutný věkovitý dub s řídkými, niiitými jeho jehnědami. A kdo konečně, ponořen 

 takřka do těsného živobytí městského, zřídka si popřál potěšení, navštíviti přírodu v je- 

 jich nedbánkách, ten aspoň zná svěcené kočičky o neděli květní před branami chrá- 

 movými vykládané, a pamatuje, že co děcko vrbové ly květní proulky s důvěrou za 

 okno strkával. 



Jehnčdfi jest v skutku charakteristickou, společnou známkou přirozeného řádu 

 rostlin jehnědokvětných. Co jest ale vlastně jehněda, čím se liší od jiných květenství? 

 Rozeberme na př. kočičku vrbovou jakožto nejjednodušší, aby se objasnilo ponětí, 

 které s jménem jehnědy v botanice jest spojeno. Podél stopky neb osy stojí spiralně 

 zhusta postavené, chlupaté, šupinovité lístky, v paždí každého lístku sedí velmi jedno- 

 duchý květ, záležející v malé žlázce a dvou tyčinek na dlouhých nitkách, aneb, vezme- 

 me-li jehnědu s jiného stromku téhož druhu, ve žlázce a ve stopkatéra vejčitém se- 

 meníku. Květ ledy velmi nedokonalý jest toliko jednopohlavní , a nemá za obal 

 dvojí kruh lupenův květních, kteréž kalichem a korunou se jmenují. Poněvadž květy 

 beze zvláštní stopky podél prodloužené osy sedí, musí jehněda vlastně za klas pova- 

 žována býti, ale za lakový, jehožto květy různopohlavní jsou a dokonalého okvětí, 

 totiž kalichu i koruny postrádají, a jenž konečně po vyprášení tyčinek, aneb po do- 

 zrání plodu od zpodu svého se ulámav, upadává. 



Řád jehnědokvětých obsahuje naše nejdůležitější stromy lesní; mnohé rody 

 jejich samy o sobě aneb s jinými promíchány tvoři listnaté, zelené lesy, dělíce se 

 taklo se sosnami o panství na rozsáhlých lesních prostranstvích, a jsouce vážnými 

 předměty lesního hospodářství. Nejdůležitější pokolení jsou : dub, buk, kaštan, bska, 

 hubr, habrovec, olše, bříza, topol, vrba. 



Rostliny dřevnaté zde vyčtené mají na větším díle podobu vlastně stromovitou, 

 o toliko nemnohá pokolení počítají druhy křovité. Rozdíl mezi obojím tvarem Jest 

 důlcžit, ponovadž na něm založen jest rozdíl vnějšího vzezření neb habitu. Habitus 

 dřevních rostlin jeví se hlavně poměrem kmenu k jeho větvím a přispívá velice k roze- 

 znávání jednoho stromu od druhého již z dálky a i v zimě, když ani list ani květ 

 se ncnaskytá, dlo pouhé kostry Jeho dřevnaté, smíme-li se lak vyjádřiti. Strom totiž 

 až do jisté výšky od \ělvi cist ostávaje, tam leprv větve vysílá a v korunu se šíří, 

 kteroužto kmen jeho co střed a osa prostupuje; ker pak již na zpodu svém u větve 



4* 



