52 



se rozpouští, klerěž s hlavním kmenem te'měr stejně mocné a stejně se pnoucí, neposky- 

 tují rozdílu mezi kmenem a korunou. Jsout sice i na kmenu slromův pod korunou 

 nezřídka větve vyvinuly, avšak jim schází mohutnost, jižto větve koruny mají, ke 

 zmocnění, usýchajíf a bývají od stromu dle okolností po rozličnou výšku odhazovány. 

 Duby jsou větším dílem stromovití, anobrž náš křemelák a drnák (Ouercus peduncu- 

 lata a sessiliflora) náležejí k nejznačnějším, nejmohutnějším stromům vůbec ; jen některé, 

 jako dub, z něhož nejlepší, k dělání inkoustu upotřebované duběnky pocházejí (Quercns 

 infectoria) a onen, na němžto červec žije (Quercus cocci era), jeví zrůst křovitý. Naše 

 buky, kaštany, habry, olše, břízy a topoly jsou stromy; a však některé druhy 

 olší (Alnus ovata) a bříz (Betula nana, humilis), v studenějších severních alpinských 

 polohách rostoucí , křovilou přijímají podobu. Líska obecná (Corylus Avellana) má 

 křovitý vzrůst; leč jeden jihovýchodní druh evropský, líska turecká (C. Colurna), od 

 nížlo ořechy dvakráte větší našich pocházejí, bývá strom 40 střevícův zvýší. Některá 

 oddělení vrb obsahují též stromy, na př. vrby lámavé, kamž vrba bílá i křehká a sličná 

 vrba smulící našich hřbitovů náležejí, taktéž i Jíva (Salix capraea) ; nejmnožší ale jsou 

 kře, jako červeníce (S. purpurea), košářky (S. viminalis) atd. 



Postavení větví na kmenu není nikdy tak pravidelně jako u sosen v přeslenu 

 Okolo středního bodu zařízené ; původně v prvních letech mladistvého stromku, tak 

 jako na mladších větvích , stojí větve na osách svých dvojřadně, totiž po obou stra- 

 nách jejích v jedné ploše, a sice mezi sebou střídavě, poněvadž listy, z jejichž paždí 

 pravidelně větve ■\7nikaji, taktéž střídavé mají postavení. Starší stromy ovšem mají 

 soustředně, všestranně postavené větve, čehož dosáhly teprva pozdnřjším vystoupením 

 Jejich z prvotní polohy ve ploše. Větve druhořadní, na těchto prvních větvích stojící, 

 mohou bud na tentýž spůsob z plochy své vystoupiti a do obvodu větví pod rozlič- 

 nými úhly se děliti, anebo dvojřadně v jedné ploše se nalézali. Velmi význačně dle 

 prvního pravidla vybudován Jest dub, dle druhého zvláště buk, a rozdíl ten jeví se 

 také v aeslhetickém dojmu obou slromův; dub jest pro toto stejné rozpostavcní větví 

 hlavních i vedlejších jednotvárnější nežli buk, u něhož postavení hlavních větví na 

 kmenu s postavením vedlejších os na těchto větvích v pěkném kontrastu slojí. 



Dub křemelák (O- pedunculata) dosahuje znamenité výšky 100—160 stř. ; ve 

 výšce 20—30 stř., anobrž i níže, počíná rozsílati své rozkladité, v tupých úhlech 

 se rozcházející, nepravidelně zprohýbané větve, kteréž mu zvláštní malebnosti dodá- 

 vají; smělostí svých forem nahrazuje, čeho se mu na ladnosti nedostává. Halnzky od- 

 lišují se ostře od hlavních větví svým mnohem skrovnějším průměrem. Kůra na 

 starších stromech bývá rozsedlá, tvoříc na zevnitř koráb čili borku. Kůra slromův 

 vůbec skládá se ze čtverých vrstev, z vnější pokožky, záhy hynoucí, z vrstev korko- 

 vých, vrstev parenchymalických a lýkových. Dokavad vrstvy korkové a pod nimi ležící 

 zelená vrstva parenchymatická žiji, zůstává kůra hladká a lesklá, v 20—30. roce 

 umírají a sesýchají tyto vrstvy, poněvadž pod nimi nová vrstva korková povstává a je 

 takto od vnitřní živoucí kůry odlučuje. Tyto odloučené, mrtvé díly kůry nazývají se 

 borkou; ony pukají následkem rozšiřujícího se objemu kmenového a vypadají pak 

 rozryté křižujícími se rýhami. Dub korkový (Quercus Suber) liší se korou ode všech 

 ostatních dubův, jelikož nevylvořuje borky, nýbrž Jeho vrstva korková v pravý kork 

 se vyvinuje, jenžto z prostranných, kostkových, houbovitých buněk se skládá a u veliké 

 tloušlce se nasazuje, zevnitř odumíraje a vnitř ustavičně nové vrstvy tvoře. Vnější 



