56 



ttímže jednolníku slejnopohlavní. Prohlédneme-li nejprve kvělenstvi prašníkové, shle- 

 dáme největší jednoduchost provedenu na jehnědách vrb a topolův. Jehnědy vy- 

 nikají při včtšine vrb z pupenfi v úžlabí listův na loňské větvi vytvořených. Jako 

 pupeny listní již na podzim vytvořeny jsou, a jen když byly ve svých opupeních zimu 

 přečkaly, na příští jaro toliko vyvinouti se potřebují, tak jest to též s pupeny, skrý- 

 vajícími kvělenstvi jehnědokvětých. Druhého roku teprve proniknou jehnědy ze tlu- 

 stých, huňatých šupin pupenových. U některých vrb, jejichž neobyčejnější příklad jest 

 jíva (Salix capraea), vyniká z větve loňské neprostředně osa jehnědy samé, kteráž tím 

 jest přisedlá a bezlistá, u jiných, na pr. u vrby bílé (Salix alba) sedí jehnéda na 

 stopce z několika zkrácených čleriiiv, kteráž několik listův nese, načež do osy jehnčd 

 přechází. Tento dvojí rozdíl má za následek rozdílnou dobu květní, nebof jehnědy 

 přisedlé záhy, ještě před listím z pupenu prošedše kvetou, jehnědy stopkaté ale leprv 

 po výstřelku listí. Malý hlouček vrb, a to na nejvyšších alpinských temenech ro- 

 stoucích, vrb ledních (Glaciales) vyznamenává se jehnědami, kteréž z pupenův koneč- 

 ných povstavše letorost větve ukončuji. Na vřetenu jehnědy stojí mnohé husté, šupi- 

 novité listy spiralně seřaděné, a po kraji, často na celé vnější straně dlouze chlupaté; 

 v jejichž paždich vynikají květy prašníkové, pročež je listeny jmenovati musíme. Nej- 

 jednodušší jsou tylo květy, záležejíce ve dvou tyčinkách, u purpurových vrb nitkami 

 zčásti neb docela srostlých; U několika toliko vrb ve 3 — 6 tyčinkách « v jedné neb také 

 dvou žlázkách na zpodu jejich. Žlázky ty v čas prášeni vylučují kapku medu, dávajíce 

 tím medolačným vosám podnět k návštěvám , kteréž bezděky poprášivšei chloupky 

 nožek svých pylem květovým, odnášejí ho časem za vděk do pestíkových též med vy- 

 lučujících kvěiův, a tím zúrodnění navzdor vzdálenosti rfiznopohlavných vrb možným činí. 



Velmi podobné vrbovému jest květenství topolové. Také zde berou jehnědy 

 původ dílem z postranných, dílem z konečných pupenův loňských větví; avšak i v druhé 

 případnosti nejsou, jak to u některých vrb, samým ukončením letorostu, nýbrž s nimi 

 zároveň vyniká z míchaného pupenu listnatý letorost co prodloužení větve. Jehnědy 

 topolův nejsou olisíěné, vynikají před listím a visí později s větví, než upadnou na 

 rozdíl od vrbových jehněd, kteréž vždy přímé, nanejvýš ohnuté zůstávají. Šupiny liší 

 še od nejcelejších šupin vrb, že jsou na předním kraji dřípalě rozstříhané, ostatně bud 

 huňaté u osyky (P. tremula) aneb holé u ostatních topolů. Květ sám stojí již výše 

 než vrbový, nebof záleží v rádném kališkovitém, stopkatém okvětí, z jehož vnitřní 

 plochy 8—30 prašníkův vyniká. 



Jedině vrby a topoly mají kvělenstvi dvojdomé, květy; všech ostatních pokolení 

 jsou jednodomé, obojí květenství na jednom stromě se nacháíí. Obrafme se nejprve 

 k bříze. Prašníkové jehnědy vyskytují se již v podzimku před květním rokem na kon- 

 cích větviček, a sice buJpojediné, bud po dvou a po třech v bezlislých pupenech. Když 

 plodní jehněda letošní dozrává, jsou ku příštímu roku již zcela vytvořené, jako speklé, 

 a v slávu tomto přezimují zcela na svobodě, nejsouce jako u vrb a topolův v pupenci 

 zahalené. Za to ale, aby kvělní stroje zimou a vlhkým počasím netrpěly, jsou 

 šupiny jehněd zvláštně ustrojeny, takže dostatečného zákrovu a ochrany poskytují. Na 

 vřetenu jehnědy spiralně co nejvíce shloučené stojí šupiny, skládající se ze stopek přímým 

 úhlem na vřetenu stojících a ze štítovilého s vřetenem rovnoběžného rozšíření této 

 stopky; šlílky sousedních šupin vkládají se kraji svými pod sebe, a zákrov jimi půso- 

 bený tím lépe účelu svému dostává, ježto štílo\itá šupina po stranách vedlejší dva 



