66 



.■I 



jediný semenem se slanc. Plody všech konečně jmenovaných stromů jsou ledy pravidelně 

 jednosemenné, a semeno vyplňuje lak zlěsna své oplodi, že obyčejně celý plod, zvlášl 

 je-li malý a nedřevnalý, jako na olši a biříze, mylně za semeno držán bývá. Semeno 

 dozrálé záleží v oseracní, povstalém z dvojího neb jednoduchého obalu pupence a ob- 

 sahuje v sobě hotový klíček neboli mladou rostlinku v nejjednodušší spůsobé. Na prů- 

 řezu semena žaludového viděti v něm osu nové rostlinky ještě] velmi malou, konec 

 bledící k bývalému ústí pupence jest kořínek; druhý konec, jenžlo konečný pupenec, 

 z něhož listy povstanou, čili pírko (plumula) nese, jest zárodek kmene; dvě mohutná 

 tělesa, která po obou jeho stranách vynikše celé semeno vyplňují, jsou první jeho 

 listy, klíční listy (cotyledones) ; kolem klička jest slupka semenní (těsta) ze dvo- 

 jího obalu na pupenci srostlá. Semena vůbec všech jehnědokvětých mají vyvinutý 

 kel a zvláště vyvinuté kelní listy, na ujmu bílku (endosperma) ; neb ten tuto docela 

 schází, byv od mladé rostlinky stráven. Kelní listy škrobem neb olejem hojně napl- 

 něné mají úkon, aby vyživovaly klíček, dokavad mu klíčiti nelze. Život a moc ku klí- 

 čeni zachovávají semena žaludův, bukvic, kaštanů, lísek, bříz dle Harliga ne na dlouho, 

 nanejvýš do příštího jara, byvše dobrým spůsobera pod chrastím neb hluboko v zemi 

 chovány; ale již do té doby mnohé se zkazí, lesníci musí tedy co možná časně, a ještě 

 v témže podzimku semena zašívati. Déle, až do jara třetího roku, drží se semena 

 habrův ; nejdelší lhůta pro semena olší jest do tří rokův. 



Plody našich slromův a keřův lesních jehnědokvětých, dub nevyjímaje, zrají 

 téhož roku, v němž povstaly, dříve či později v podzimku. Duby mnohé americké 

 rovnají se v tom ohledu více některým sosnovilým, jelikož v podzimku druhého roku 

 leprv dozrávají. Ale také dub jeden z jižnější Evropy, cer (Quercus cerris), jehožto 

 lupeny na češulce velmi povytáhlé a konečně dlouze nítité charakteristickou známkou 

 jsou, činí takovou výmínku, anof jeho žaludy v první zimě zvící hrachu bývají, a le- 

 prv v říjnu druhého roku dospívají. 



Jiné zajímavé pozorování, kteréž také lesníkům velmi dobře známo jest, mu- 

 síme zde vetkati, že totiž doba mnoholetá, ve kteréž síla květy a plody vyvozující nad 

 silou stromu pouze zrostivou převládá, není bez přetržek, že po čase znamenati jest 

 úbytek a zmocnění té síly, jevící se v rozličné mnohosti květův a semen za léto vy- 

 tvořených. A sice jsou jen některá léta, ve kterých zvláště dobrá žeň se podaří, 

 a mezi těmito leží léta, velmi skrovným výnosem semen neuspokojující. Panuje 

 v tomto střídání let jakýsi zákon, který pro rozličná pokolení rozličně se jeví. Tak 

 se navrací hojný semenný rok při dubu křemeláku dle Hartiga po 3—4, v nepřízni- 

 vých okolnostech, jako též v uzavřeném lese po 10 — 12 létech; pro kaštan po 2—3, 

 pro olši po 3 — 4, pro lísku po 3—4 létech v uzavření, na svobodném stanovišti ročně; 

 pro břízu skoro ročně, pro habr taktéž, za to ale v některých létech není zcela žádného 

 semena; nejnápadnější jest zákon ten při buku, tu v některých létech žádného semena 

 nebývá, a hojná léta navracují se v nejšťastnějších okolnostech po 5, v nepříznivých 

 po 15—20 rocích. 



Na jaře časně počíná klíčeni zasetých semen, při čemž dvojí hlavní rozdíl jest 

 patrný. Bud totiž, jako u buku, břízy, olše, habru, topolu a vrby, povznáší mladý kmen 

 gvé klíční listy, na zpodině dýchacími otvory opatřené, nad zem, jež jsou vždy jedno- 

 duché, více okrouhlé a liší se tudíž nápadně od všech následujících listův, jako u lísky, 

 dubu a kašlánu ; — buď zůstávají pod zemí, nemajíce žádných olvorův dýchacích, kdež 



