72 



Tab. VTII. fig 189—193) a zvláštní Terebratella rependa, která se však zřídka objevuje. 

 Konečně vyskytují se i polypy, jmenovité Aslrocoenia peniagonalis, Cryploeomia limbala. — 



Vápenec ammonituvý na půlnoční straně Tater, táhnoucí se uprostřed v pískovcích 

 eocenových v podobě dlouhého pásma, skládá se z vrstev, různících se slohem a barvou. 

 Počav v Sedmihradsku prostírá se zajímavý ten útvar dle Puscha od Marmorošské až 

 hluboko do Trenčanské stolice; já ty vápence znám u Demialy, severně od Prešova, 

 kde řadu nepřetržených jehlancových pahorkův viděti jest vhrabství Šaryšskéin; od Ky- 

 jova a Paloče přechází ten útvar do Spíže a na skalách jeho stují zde zříceniny Po- 

 lučské, LubovĚnskéj odtud obrací se na půlnoc a mohutně se rozšířiv tvoří malebné 

 pásmo Pčninami zvané, mezi Kréscienkem, Šfávnicí, Červeným Klášterem a Čorštýnem, 

 vidět jest jej dále pak na půlnoční straně Tater až ke vsi Černému Uunajci, kde zmizí 

 pod hlínou; tři míle dále v Třcjané již na Oravě vystupuje znova a táhne se podél 

 řeky Oravy až za Revišnu; odtud přechází do Trenčanské stolice, tvoře velké hory 

 u Radole, Varyna a Puchová ; také v Moravě vychází, jak se zdá, na den. Již nahoře 

 podotkl jsem, že vápenné toto pásmo skládá s(! z rozličných skal, vyznačím je zde v po- 

 řádka, jak na sobě spočívají. V Čorštjně, Safliirecli, Rogožníku leží vezpod vápenec 

 zrnitě krystallový, bílý a červený, často pomíchaný s pískem. Zrna toho vápence jsou 

 dirkovitá, anebo jsou to kolénka eukrynitová. NěktiTé odrůdy toho vápence jsou čisté, 

 velmi tvrdé, jednostejně bílé, růžové neb červené barvy, nejpěkněji proplítané, při- 

 jímají krásný lesk a zdobí co mramory kostely v Kušici, Lubovni, a jmenovitě v Kra- 

 kově hroby králův Polských z rodiny Piastťiv a Jagellonův; jest však divný omyl, že 

 se v Krakově vůbec za švédské považují. Docela podobné mramory dobývané v Al- 

 pách zdobí chrámy v severní Itálii, v Benátkách, Padově, Vicence a Veroně. 



Nedaleko zámku Lubověnského nalezl jsem na vrchu zvaném „Marman kamieň" 

 velmi obšírné lomy mramorové ; ještě teď leží lam velké krychlové kusy a sloupy, které, 

 okolo r. 1760 připravené pro zapomenutou nyní osobu v Krakově, z příčiny tehdejších 

 rozmíšekud\ezeny nebyly a nyní uprostřed lomu, hluboko zapouštějícího se v bok jme- 

 nované hory, vysokým dřevem porostly. Jiná vrstva toho \;íprnc' zavir.i v sobě ro- 

 hový křemen, též červené a šedé barvy, jakou mívá vápenec. Jasnošedé vápence mají 

 něco přimíšeného jílu a četné otisky rostlinné zároveři s Ammonily. Vápence tyto 

 přecházejí v sliny lupkové též barvy a konečně v jíly, rozpadající se v drobné hranaté 

 kavalky, v kterých vylučují se shluky hlinitého sferosideritu Mezi těmito vápenci 

 leží vrstvy pískovce, nerůznícího se od pískovce Neokomského nebo eocenového. Vá- 

 pence ty zavírají v sobě četné, velmi zajímavé skameněliny zvláštního obojakého rázu. 

 V jednostejných bílých a červených vápencích nalézají se pravé rody jurské, jakož 

 AmmonUes biplex, íriplicalus, annularis, Aplychus lamdlosus, lalus pomišené s Neokom- 

 skými nebo za takové považovanými rody, jako jest Ammmdles Siaszyci, Eogazniciensis, 

 pak Terebratula diphya, velmi četně diphoros, Simae, Slaszycii, axine, expan&a, planulala, 

 Bouei, Ehynchonella, Agasdzii, Bausmanni. Murchison chtěl tu věc tak vyložiti, že tyto 

 skameněliny náležejí do dvou rozličných vrstev, do jedné jurské a jedné Neokomské, 

 ale tomu není tak v skutečnosti; oba ty spůsoby skamenělin směšují se co nejdoko- 

 naleji a nelze je ledy od sebe odděliti. Nezřídka vězí v jednom a témže kavalku Ain. 

 biplex a Ain. Mosellianus nebo picluralus. Dříve počítali geologové z větší části tyto 

 vápence prosto k útvaru jurskému, jdouce za míněním Leop. Buchá; nyní stoji tomu 

 skameněliny Neokomské na odpor; jsem v tom ohledu toho mínění, že celá ta usa- 



1 



