Z4 



á leží na sobě jako nasypané; viděli to jest u otvoru doliny Koscielské, na ce«l6 

 z Mikuláše do Hrádku, u Německé Lipče a Slovenské Lipčc. Z kruchého dolomitu 

 vypadávají éasto ploské Nummulily, náležející k rodu N. Puschii; oráči, kteří je často 

 nalézají na svých polích, dali jim jméno penízky, a připojili k nim pěknou pověst 

 o Marii Seči. Ukrutná ta paní, vládnoucí na zámku vLipči slovenské, byla vůbec známa 

 pro své veliké bohatství a velkou skoupost. Dva andělé v podobě žebrákíi přišli 

 jednou do panského zámku prosit o almužnu, avšak hrozbou vyhnala je zlá paní. An- 

 dělé za trest proměnili všechny poklady slríbrné a zlaté, které vyplřiovaly sklepy, 

 v kámen. Nyní teprva začala paní prositi za odpuštění a vyházela v zoufalosti celý za- 

 kletý poklad z oken. Tak si lid pověstí vysvětluje divné tyto úkazy přírodní, které 

 svědíí o rozsáhlosti more až po lylo krajiny. 



Mezi Slyrbou a Karčmou Belanskou v Liptově stojí skála zvaná Černý Jarek; 

 skála la obsahuje množství skamenělin druhu Rotalia eanalifera (ď Archiac, Numm. 

 der Inde. T. XXX VI. Fig. 15.). 



Mimo Nummulity vyskytují se v některých místnostech také jiné pozůstatky 

 zvíral, všecky náležejí však k mořským měkkýšům, jako na př. velkoskořepný PecLen 

 crassus, hladká Terehratula Zakopanenaia, Vermetes laevigalus a četné lastury, které se 

 blíže ustanovili nedají. 



■ li yrslvy pásma nummulitového jsou nachýleny pod značným úhlem a zdá se, že 

 leží zárovefi s vrstvami liasovými ; ačkoliv jest však oba útvary na mnohých místech 

 blízko vedle sebe viděti (jako u válcovny Zakopanské a u ručeje a velkých lomů za 

 nimi, na hoře Velký Regiel nad dolinou Mi^tus, u Sv. Jana atd.), nenalezl jsem 

 předce nikde hranice mezi nimi. 



Jenom skameněliny dosvědčují, že to jsou dva rozličné útvary, nemající spolu 

 nic společného a vytvořené v dlouhých přestávkách od sebe, v nichž se vyvinuly 

 střední a svrchní pásmo útvaru jurského a celý útvar křídový. Dolomity nummulitové 

 tvoří poměrné úzké pásmo ; na nich usadily se šedé jíly a sliny lupkové, výše pak pí- 

 skovec, skládající vyšší oddíl. 



2. Oddíl svrchní obsahuje hlavně pískovec drobnozrný, nazvaný obyčejně pískov- 

 cem karpalovým. Pískovec ten není v Karpatech příliš široce rozložen a skládá se 

 z rozličných hornin, které nejúžeji s sebou jsou spojeny; hlavní z nich jsou : 

 i. Pískovec drobnozrný, obyčejný to pískovec křemenný s tmelem obsahujícím po- 

 trojný uhlan vápna, magnesie a oxydulu železnatého, někdy i jíl. Obyčejné má hornina 

 la pohled jako rohovec, neb tmel a křemenná zrna jsou tak splynulá, že je pouhým 

 okem od sebe rozeznati nelze. Barva jest více méně temnošedá, někdy modrošedá. 

 Hornina má sloh vrstevnatý, vrstvy jsou 2 — 3 stopy mocné a rozpadávají se v tenké 

 desky, zvláště při upotřebení toho kamene na opravování cest, ku kterémuž účelu 

 velmi špatně se hodí. Taktéž se rozpadává v tenké desky při zvětrání, při čemž 

 uhlan železnalý se mění ve vodnatý kysličník železitý a dává hornině barvu hnědou. 

 2. Pískovec lupkový, nerostopisně zúplna podobný k předešlému, vyznamenává se 

 znamenitou břidličnatostí. Břidličné lupeny mají zřídka více nežli půl palce mocnosti, 

 obyčejně 2 — 3 čárky. Odrůda lato vyvinuje se z předešlé horniny větším primíšením 

 jílu. Kde se zrna písku ztrácejí, přechází pískovec 3. v šedý ^ín lupkový; lupeny 

 břidličné mají několik palců mocnosti, barva jejich jest šedá, zřídka hnědá. Tyto tři 

 horniny leží na sobě, slin lupkový tvoří však značnější sloje, uprostřed jichž se vy- 



