77 



nékud hnědou, patiiié vrslcviialosli nelze pozorovali. Zbylky úslrojné nebyly posud 

 odkryly, prořež se nedá sláři s jistotou ustanovili. ' 



Vápence eocenové v Odrané u Nové Vsi na Spizi. Uprostřed v pískovci karpa- 

 tovém úlvaru eocenového vystupuje úhledná hora obsahující jednostejné vápence Šedé, 

 poněkud do hnřda padající. Jedna vrstva obsahuje nesčíslné Denlalie, jiné vrstvy 

 zase dvojmiskalé lastury z rodu Mya, avšak druhu potud blíže neustanoveného. Mimo 

 tylo skamenřliny není žádných stop, podle nichž by se palaeonlologioký v6k s jistotou 

 uréili dal; toliko jest palrno, že neroslopisně tylo vápence se různí jak od liánových tak 

 od Neokomskýcli vapmcfl. Na tčchlo vápencích nedělících se v urřilé vrstvy leží 

 obyčejný pískovec karpatský, obsahující otisky listů, o nichž jsem se zmínil u Rado- 

 Cova a Kluknova, jakožto náležejících k rodu Saliciles dle Gopperta. I 



Jardin des plantes. 



Od Em. Purkyně. 



V podzimku minulého roku provázel jsem svého otce na cestě do Paříže. 



Pamětihodnosti velikého města jsou tolikeré, že každý cizinec v neustálém víru 

 pozírání na vněj.íek i vnitřek mohutných slaveb, mnohostranného navštěvování, poptá- 

 vek a odpovědí se točí. Nejbohatší jest Paříž přírodními památnostmi: jsouf tu sbírky 

 všelikých spůsobův, soukromé i veřejné, jest tu akademie se svými velikými muži, jest 

 lu množství snaživých lidí, neobyčejnými prostředky, o nichžlo nám sotva se zdává, 

 ovšem neobyčejné výsledky vyvozujících ; jest tu ústav vidění nejhodnější, jenž mi 

 největší poklady nových skoumání poskytoval : přírodnická zahrada Jardin. des plaiUea. 



Jest to zahrada velikolepé rozsáhlosti, ležící v jihozápadní čtvrti Pařížské na 

 Sekvaně. Její zárys, jako vypodobněný luto vzorek ukazuje, má podobu nepravidel- 

 ného člverhranu, jehož největší délka od jihu na sever sáhá ; severní strana leží na 

 nábřeží Sekvany, východní na ulici ruc dc Buffon, jižní na rue de Geoífroy SI. Hilaire, 

 západní na ulici rue de Cuvier. Již jména ulic těchto svědčí o úctě Francouzův k 

 svým velikým zpytatelům přírody (mezi ulicemi blízkými slově také jedna rue Lamarck 

 a jiná rue Jussieu). Jak ale užásá se cizí host, vstupuje do zahrady samé, kterážto 

 štědrosti francouzské vlády stala se pevnosti a tvrzí přírodních věd. Po straně západní 

 dlouží se řada domův, příbytkův slavných přírodoskumců, ostatní prostranství věnováno 

 jest výhradně ústavům přirodnickým. Severozápadní část zahrady chová v sobě mena- 

 žerii — pravé to bludiště zahrádek, v nichžlo nejvzácnější zvířata cizozemská volné se 

 pohybují. Celou východní polovici zajímá vlastně botanická zahrada ; na jihozápadní 

 straně jest park. Vedle těchto prostorův, v nichžlo živá zvírala i rostliny spatřiti jest, 

 obsahuje zahrada ještě veliké domy, skladiště přebohatých sbírek vycpaných zvířat, 

 koster, bylinářů, nerostů, bibliotheku, ústavy fysikální, chemické a fysiologické i siné 

 učební k učeným a prnslonárodním přednáškám. Rozhlídněme se nejprve po bota- 

 nické zahradě. ;> 



Vstoupivše hlavními vraty (i) du Jardin des planics, utiirámc se ihned do bo- 

 tanické zahrady. Dlouhé řady kaštanovjch slromů (na plánu SI St) probíhají zahradtt 

 dle celé její délky, oddělujíce veliké čtverliraiiy záhortftv. O všecky zájmy, kteréž 

 člověka na rostlintivo poutají, jest lu postaráno : tuto slojí rostliny hospodářské, základové 



