84 



jeho milostných sester Anny a Klary ozdobně vymalována, an zatím bratr Bořivoj pro- 

 skoumáváním rostlin flory sicilské, ježto byl tam cestovav s sebou přivezl, pilné se za- 

 nášel. Večír přicházel hrabě Berchtold, i přinášel svou denní práci, příspěvek k rost- 

 lináři, což potom Jan v nočních dobách rychle na český jazyk převáděl. 



I zalíbilo se mi velice v tomto ústraní českých jasných hlav i českých srdcí. 

 Býval jsem tam bezmála denním hostem, a co bratří Preslové zajati byli prací ruční, 

 jeden kreslením druhý překládáním archů sbírky botanické, pouštěl jsem se já do hor- 

 livého řečnění o věcech přírodních, o pěstování věd v jazyku českém a jiných ideá- 

 lech bez mezí a bez koncft. Býval jsem rád slyšán, málo kdy odporu zkoušeje mlad- 

 ším bratrem Bořivojem, jejž jsem místo jména Karel tak nazýval pro jeho obyčejnou 

 zasmušilost. Někdy se také přidružili Svoboda Malostranský, Jungmannové Josef i An- 

 tonín. Byly to pravé počáteční besedy české ; nemluvilo se jinak nežli česky i o nej- 

 zapletenějších předmětech vědeckých, a přečasto se vyskytla příležitost k vytvoření 

 potřebných názvů, někdy šťastně vyvedených, někdy dosti nejapně. Tu mírnil a řídil 

 Josef Jungmann takové naše počínání, nahlídnuv do svých bohatých zásob slovnických, 

 i často se našlo slůvko vhodné, dávno od našich předků potřebované. 



Jednou v neděli procházeli jsme se my tři, Presl, Jungmann a já, okolo Pštros- 

 ky. krušný slav našeho spisovatelstva v poměru ke čtenářstvu považujíce. I prohodil 

 Jungmann myšlénku, že by se nějako snad pomohlo tím, kdyby se spisovatelé a jiní 

 vlastencové mezi sebou zavázalí, vydávané od nich knihy kupovati. — A to byl 

 první zárodek naší, lak skrovně počavší, nyní utěšené zkvétající Matice české, která se 

 konečně v sekcí Musea království Českého proměnila. 



V jiné z lakových večerních besed horlivě rozmlouváno bylo o vypracování vše- 

 obecné vědecké encyklopaedie. Již se jednalo o rozdělení prací, Václav Svoboda měl 

 převzíti historií, J. Jungmann literaturu, aeslhetiku, Marek filosofii, A. Jungmann a starší 

 Klicpera medicínu, Preslové a já přírodovědy atd. Brzo jsme však poznali, že takové 

 dílo daleko přesahuje naše síly v každém ohledu. I pokusil jsem se zformulovati naše 

 snažení spůsobem něco snadnějším, navrhnuv, aby se vydával časopis nazvaný „Slovanská 

 akademie." Tento název měl podle mého zdáni také poněkud vyzrazovali naše toužen' 

 po opravdové akademii nebo vysokých školách slovanských. Přátelům se však zdál 

 tento název příliš vysokoletný, a snad i podle tehdejších okolností nemilý, i hledáno ji- 

 ného, který se brzo naskytl. Snažil jsem se jedenkráte vystaviti symbolický čili my- 

 thologický význam jmen pravěkých osob našeho dějinslva. Tu měl Samo představo- 

 vati původní bytost, Krok vystoupení rozumu do zevnějšího svěla, jako základní 

 filosofii, dále pak obdržely Krokový dcery podle svých vrozených vlastností zvláštní 

 ouřady, jedna konajíc obřady posvátné měla představovati fakultu theologickou, druhá 

 se bavíc poznáváním rostlin a hojením nemocí značila fakultu lékařskou, třeli zpytujíc 

 práva společenská i spravujíc národ po zákonu zastávala fakultu právnickou. Ta pak 

 po smrti otce vyvolila Přemysla za chotě, sílu výkonnou zemědělstvím, zbraní a prů- 

 myslem, jehož první vojna byla proti pohlaví ženskému, aby se ukázalo, že síla má 

 panovati nad slabostí, rozvaha nad vášněmi. Při podobném rozjímání naskytlo se samo 

 sebou jméno Kork časopisu všenaučnému, jenž měl na světlo vyjíti. Jan Presl převzal 

 ihned redakci a potřebné výlohy na tisk. Moje vidění o Krokových dcerách uvedl 

 Jungmann pěknou vstupnou básní v indické vážné rozměry, já pak napsal ozná- 

 mení čili program našeho časopisu víeaaučuého, kdež jsem i^podal sousta^ u ved i po- 



