8* 



matnici, kteří pomáhali rozhazovati tyto za jedinou noc povstalé hráze, jimiž se vodě dá- 

 val směr docela jiný a které často délku 40 sáhů měly. Ještě nebezpečnější bylo podrý. 

 vání hrázi, poněvadž strhnutím jejich při velké vodě pole a louky pod nimi ležící a 

 několik tisíc jiter rozsáhlé docela pokaziti se mohly. 



Poněvadž tyto škody navzdor opatrnému hlídáni a častému opravování hráze každo- 

 ročně se opakovaly, bylo r. 1833 uzavřeno, počet bobrů umenšiti; myslivcům bylo povo- 

 leno přiměřené střelné, a ti od té doby pilně po nich slídili. S dovolením knížete pána 

 přišel i Vídeňský jeden zvěřinář do Třeboně, přinesl s sebou železa, nechytil ale více nežli 

 tři kusy. Také rybáři je stíhali, a jednou podařilo se jim při opravování hráze od bobrů 

 podryté, celou rodinu za /iva chytiti a do Třeboně přinésti. Starší bobři byli úplné do- 

 spělí a vážili 3.5 — 40 liber. Byli puštěni do rybní komory, kdežto mladí matku svou hla- 

 dili a k ni se tulili. Potravy však, chleba a řípy, nepřijali a musiti se tedy po několika 

 dnech dáti zabiti. Starší bobři, samci a samice, měli velikost jezevce, a bobrovinu (tučnou 

 ve zvlášthi žláze vyloučenou hmotu) docela vyvinutou. 



Nejvíce přispělo k umenšení jejich počtu plaveni dříví, na Nových Řekách a Luž- 

 nici zavedené, jelikož tím osady bobři znepokojovány byly; ba jednou zapálili plavci zlomy- 

 slné bobří boudu. 



Nyní se zdi-žuji v Nových Řekách jen dvě rodiny, a neni úmysl knížete Schwarzen- 

 berka i tyto vyhubiti. Jedna z těchto rodin obývá v Starých Řekách boudu, druhá zdržuje 

 se v hrázi, ale pod přísnou dohlídkou. Praví se, že někteří liobfi také ještě v sousedním 

 Rakousku se nalézají. 



Pamětihodno jest, že v sousedství bobrů žádných vyder se nepozorovalo. .íčkoliv tito 

 rybám sTtodlivi dravci okolo rybníků a potoků Třeboňských dosti hojní jsou. 



Fotogalvanografie . 



Od vynalezení daguerrotypu dala se dlouhá řadu pokusů o rozmnožováni tiskem 

 obrazů daguerrotypických a fotografických, všecky ale methody, jakých k tomu do.savad 

 vymýšleno, dokázaly se býti nepraktickými, poněvadž jimi líčelu jenom nedokonale bylo 

 dosaženo, když zhotoveni každého nového exempláře žádalo novou přípravu. Desk, ja- 

 kými by se obrazy tyto tiskem daly rozmnožovali u vétáím počtu, nedocíleno žádnou 

 z těchto method. 



Vynález takový učiniti zůstaveno bylo panu P. Pretschovi z Vidné, který jedním 

 z nejšťastnějších nápadů spojil k tomu konci fotografii s galvanoplastikou. V jeho dílně 

 pracuji slunce co malíř a eleklričnost co řezbář k jednomu cíli, a výsledky jejich společ- 

 ného přičinění jsou opravdu překvapující. Tisk podle methody pana Pretsche děje se 

 cestou typografickou, tak jako se tisknou knihy nebo dřevěné a olověné štočky, každý 

 pak takto obdržený obraz jest nejzevrubnější opakováni svého originálu, jímž zůstává 

 i pod mikroskopem. Fotogalvanický tisk tedy rozmnožuje exempláře jako knihotisk, při 

 tom ale tiskne spolu fotograficky ; i nejútlejší odstíny barev podává poubá čerň tiskařská 

 nejútlejším stupňováním světla a stínu. Ať o jiném pomlčíme, jak didežitá to věc u před- 

 mětů vyššího umění a hlubší vědy, kde se jedná o poloviční šířku vlasu, o stotinu linie 

 pod mikroskopem, jako při fysiologii, pathologii a j. 



Tento vynález jest výsledkeni dlouhé řady zkoušek, činěných po mnohá léta ve 

 Vídeňské státní knihtiskárně, kdežto pan Pretsch jakožto faktor měl k ruce prostředků ne- 

 obyčejných. DivDO, že se mu ve Vídni nechtělo podařiti, získati uznání tomuto plodu 

 svých studii a zkoušek ; pročež, přesvědčen o důležitosti a vysoké kulturní ceně svého vyná- 

 lezu, vystěhoval se p. Pretsch do Angličan. V Londýně sestoupla se ku praktickému provpzo- 



