98 



přicházeli se všech bliaii. a z okolních tlomku a chýši vyletovali jako včely z úlu. 

 Byli tu známí i neznáini, pěšky i na koních. Všickni vespol dali jsme se na pochod, 

 přešli jsme železné dílny „Kramllšlja" a přes obec Jasemí dorazili jsme při veselém 

 rozhovoru a smíchu na rovinu, přelrhovanou nialjmi pahorky, místy to, kde se prý 

 před vřky zlato ryžovalo. Tam se chytro Iři velikánské ohně nakladly, sloužící k za- 

 palování a zapékání «) fajek (dýmek), a veškerá společnost lovecká se mezi pa- 

 horky rozložila. Utěšený to byl obraz, hoden štětce mislrovského. V pozadí nebetyčné, 

 sněhem — již bylo v říjnu — pokryté hole, pod nimi černé, zádumčivé, po vysokých 

 horách a hlubokých strminách rozprostřené lesy, a okolo nás široká dolina, svěžím 

 pažitem pokrytá, jímžto se kroužil bystrý potůček. Tři hranice ohňů plápolaly vzhůru, 

 a okolo nich v rozmanitých malebných skupeních naše společnost, záležející ze 150 

 střelců u 500 honců. Trvnější byli v rozličném kroji, poněvadž patřili k rozličným 

 stavům, druzí však, rázné to, pěkné tváře, svalovité vysoké postavy, naskrz v kroji 

 národním. Bylo mezi nimi i několik ženských a chlapců až po deset let starých. 

 Tam sedí jeden na skále a čistí si pušku, tu jeden na pni krájí si slaninku, tam 

 zase jich stojí několik v hromádce, mezi nimi dvě srdnaté ženy o sekery opřené, po- 

 slouchajíce hrůzyplné příhody o medvědích polovačkách ; nedaleko rozložilo se několik 

 střelců, zajídají k chlebu klenovský ') sýr a slivovičkou zapíjejí. Okolo ohňii chlapi 

 fejky zapékají a chlapci celé klády na oheň nosí, aby hodně vesele praskal. Střelba 

 starých nábitkflv, smích, zpěv, hluk a šum ozývá se na všech stranách. 



Mezi hosty „polovními" nalézal se jistý major, jenž měl výbornou pušku 

 a střelného prachu dostatečnou zásobu. Když si nabíjel, přiblížil se k němu uctivě jeden 

 starý Handělčan "), znamenitý to a zkušený střelec, prose ho, by mu z jeho zásoby 

 „zbytečnej kúsčok přisloužiti ráčil." Major vysype mu ochotně na vystřenou dlaň do- 

 konalý nábitek, leč on neodtáhnuv dlaň prosí, by mu ještě jednou tolik udělil. S podi- 

 vením vyhoví major jeho žádosti, s dodatkem však, že to doslatečno jest, by mu pušku 

 roztrhlo. Ten ale neohroženě ještě třetí takovou porci žádá, dokládaje, „že mu věru 

 len potom dost, keď sa s hrsti dolů posype ;" že potom rána husto a jistě padne, 

 „jakoby cedilom ») hodil." Jisto, že naši Handělci přenáramné nábitky do pušek 

 dávají, a proto se také každý než vystřelí o strom opře, aby ho to neporazilo. Na- 

 bijou dvě, tři kule. a já sám byl svědkem, že si jeden Handělec pěl kulí do pus^ky 

 nabil. Výše jmenovaný Handělčan později, když každý již na svém místě stál, určen 

 měl stanici výše majora. Vida, že si major haluzky, prostrannější vyhlídce mu překá- 

 žející, nožíkem odřezuje, volal naň : „Hla pán velkomožný, mne je nje třeba nožíka, 



•) Zapékat dýmku je tolik : tvrdě napchá se tobák do krátké hUnénc dýmky, vrchňáčkem pH- 

 klopi, dýmka se potom slinou ovlažená do ohně postaví a dříre uevyndá, dokud kouřit nepočne. 

 První horoucí pára se vyfoukne, a pak se dále kouří. Tím, říkaií kuráci, že nabývá dolian dobré 

 chnti a že se spořeji kouří. 



■•) Sýr ten dělá se v Klenovci v Gůmarské stolici. Má podobu tykve, je zevnitř zelený, ale vnitř 

 žlutý jak máslo. Pro svoji obzvláště dobrou chní je daleko široko hledán. 



») Handělčani jsou komorní dřevorubáři, počítá se jich do 1500 chlapů a bydlí v 23 obcích v nej- 

 vyšších lesích na rozhraní mezi Zvolem', Liptovem a GfimSrem. Je to Ud smělý, divoký, zvlášt- 

 ních spůsobů i řeči, a jsou znamenití „poloraíci" (myslivci). 



•) Cfdidlo (vyslovuji ale: cedilo) je kapsa z huně s třepením, již každý Híindélčan na hřbetř nosí, a 

 ní, když jde do roboty, stravy i na celý týden. 



: 



