99 



haluzky obrezúvaf, muoj šusl (výstřel) lu všetko občislí, a gule lak dilio Ijelal budu 

 po hoi-e (lese) okolo, kyin len zvěra nedostíhnú !" 



Když si společnost trochu odpočinula, každý starý nábilek byl z pušky vystřelil a znova 

 nabil, vdbeo se uspořádal, vyskočil jeden ze střelců, právník, na peň, střelci posta- 

 vili se ve dvč řady, a on jim hlasem důrazným a vysokým oznamovati poctil pra- 

 vidla polovná, vztahující se na polovacku medvědí, aby každý řediiele polovafky poslou- 

 chal, zbraň hoře cévou nosil, licho se bral na uloženou svou stanicu, tam licho stál, 

 dokud tam stojí ani nespal ani nekouřil, na jiné zvíře bez rozdílu kromě medvěda,' 

 lei by se trefilo vlka. a i na toho těž ne dále než na deset krokňv nejlřilel atd.' 

 „Na pohon" doložil vážně : „A tak něch nám pán Bob pomáhá !" a všickni slřolci 

 i ostatní obnaživše hlavy opakovali „Pánbóh pomáhá !" - Na lo se pohnul celý zá- 

 stup, dílem na koních, dílem pěšky, v rozmanitých skupeninách stupajíce tichým po- 

 chodem až po dolinu „Suchii.'- Před Suchou jsme zastali. Honci s několika spolehli- 

 vými střelci a s třemi „mažjarníky'- '•) se od nás odrazili; prvnější rozešli se po 

 úhoří, aby hned od počátku doliny až k stanovisku slřelcQ rachotem, výskáním, trou- 

 bením, bucholem seker o stromy zvíře vyplašili. Mažjarníci k tomu též cíli' vylezli 

 na chlum, aby rány z moždířů silnější odrážku dělaly. Tu připomenouti musím událost 

 směšnou sice, která ale smutné následky míti mohla. Jeden z mažjarníkfl, chlap obrov- 

 ský, pálenkou rozveselen ztropil si zábavku ; vložil si mažjar nabitý za „opasok,"' a tak 

 na břiše jej vypálil. Nic se mu nestalo, jen že mu celé břicho, jež pod opaskem je 

 nahé, „osinulo" (opálilo se). Pálenka ale, vnitř i zevnitř užívaná, záhy lo spravila. 



Šli jsme pěknou, romantickou dolinou Suchou dáln, dílem podle břehu byslrého 

 potoka, dílem porad skalami a vývratémi '«) as tři hodiny cesty. Na malé fislině pod 

 samou holou 'O káže vůdce zaslal, oheň naklást, trochu se posilnit, pak ale všecek 

 pokrm až k návratu složit, koně odsedlat a blízko ohně nechat je pást. Po malém ob- 

 fierslvení se jídlem a pitím hajde — prosto hoře dolinou! Nešli jsme dlouho, když 

 se nám sto střelcům starý jeden zkušený střelec v čelo postavil a dle své vůle a roz- 

 vahy rozestavovat nás počínal, jednoho ojd druhého vždy na třicet krokův. Když nás 

 byl všecky v největší tichosti a pořádku rozestavil, nejvýše na vrchu sám stařec za- 

 stal. Stáli jsme s obou stran po strmení grúně (úboči) až k dolině, a rozložení naše 

 tvořilo latinské písmeno V. Moje „stanica* byla nad malým potůčkem, při pěli šlihlvch 

 bučkách v hustém suchém listí, v němž jsem stál jako v peřině. Níže mne stál Han- 

 délčan; flegmaticky se díval před sebe, ruce za opaskem zastrčené, zbraň mezi no- 

 hama. Byla to stará jednačka, při níž stroj celý molúzkami (špagatem) povázán byl. 

 A předee, jak jsem později se dověděl, touto bídnou zbrduí ne jednomu medvědu život 

 íkrátil. — Výše mne stál horár (hajný), též střelec výborný. 



Ticho vůkol nás rušil jen šumot nedalekého potůčka, smutný vřesk vyplašeného 

 od honců „koňura" (káněte), a chvílemi zahučely lesem, jako temnt-hrímání, rány z mož- 

 dířů, znaky to, že lov pocal. Věda že budu musel ne-li déle, jisté tři hodiny na tom 

 samém místě čekat, a poněvadž když to okolnosti dovolily, zakázáno nebylo seděli, na- 

 hrabal jsem hodnou hrbu suchého listí, a pěkně jsem si do něho sedl, abych si odpo- 



~ 



'") Maijar = moidir, uiayarntk tedy Itdo nese moždíře k atiiltni. : 



") Kde od vetru stromy vyvráceny. 



") Vv«nVv vrch. kde jii stromy uerostoti. iili.«. 



7* 



