111 



\ lltistjxli /-dfcli, liělících jáiriy od sebe, vyzděiiy jsou |)roí>lr<iniié doupy: uproKtrud 

 kuždé jámy sloji rozvětvený kmen, na pokraji nalézá se vodojem. V jámě 24 je med- 

 věd bily a ferný medvěd z Ameriky; v 25 a 26 hnědi medvědi evropští bytuji. Med- 

 věd bílý kývá hlavou na obě strany jako doma nn ledových samotách, pozorliv jsa 

 ale posuňkA a pohybování se divákův; zahlídnuv kus chleba, jenž se jemu určeiiým 

 býti zdá, bývá s lo, že několik vteřin hlavu nepohnutou drží. Bylo-li mu sousto ho- 

 zeno a spolknul-li je, pokrai'uje voliiii pokojně v houpáni hlavy své. Zřídka dosáhne 

 jeho žádost po houskách a ořechách diváků toho slupne, aby se vzchopil a podepřev 

 se předními tlapami o zdi, mruče vzhůru blikal, ("erný Amerikán leživá skoro pohid 

 ve svém brlohu, i hryže na kostech včerejších hodů s hrozným skřípotem; málo kdy 

 toliko si dává tu práci, že nemotorně kráčeje pro sousto dolů hozené si dojde, kteréž 

 pak mrzutě pojí. Cestovatelé v Americe tvrdí, že zvíře lo, toliko kukuřicí a ovocem 

 se živic, raději hladem pojde, nežli masa se dotkne. Zdejší vězeň nicméně samým 

 masem se krmí a dobře tyje. Možná ale ovšem, že v divokém stavu toliko rostlinnou 

 stravou se živí, jakož i o hnědém medvědu povědomo jest. Posiedni medvěd ze 

 Šumavy, kterýž loni leprv zastřelen byl, uváděl také jenom ovesná pole, nikoliv 

 lidi a dobytek v nebezpečenství, a \ krajinách, kde medvědi jinak zhusta přicházejí, jako již 

 na př. v Tatrách, udává se přezřídka, že se objeví medvěd, jemuž nahodilým požitím 

 masa lálo strava navyklosli se stala. Vším spůsobem js(Ui medvědi praví všežravci, 

 i sáni medvěd bílý, jinak předce jakožto strašlivý dravec ve zlé pověsti, nečiní vý- 

 minku. Tato zvírala žiji v letě v párku v lesích severní Asie a Ameriky, kdež ja- 

 hůdky a kořínky žerou; na zimu odebírají se v houfech na pomoři, žijíce lovem 

 ryb a tuleňů. 



Také šedý medvěd (Ursus fero.x), veliký to druh, žijící v severní Americe a na 

 Žapanu, dravec opravdu velmi zlopášný, jesl vico ukrutný než masožravý. Nebo 

 v Žapané krmí tylo netvory otrubami jako prasata, při kteréž stravě každý lev by 

 zhynul, ba ani pes by nezllouslnul. Jestliže medvěd černý i bílý ještě tací jsou, jakými 

 na poušti byli, za to jsou hnědí v 2.S a 5fi zcela jiné povahy. Netoliko jejich pohyby 

 jsou živější , ale i jejich lenivé povalování projevuje jakýsi rozmar. Oni se také 

 k nejvyšší kultuře povznesli, k induslrii, vycházejíce za svou výživou. Jejich práce 

 počíná, jakmile se lidská tvář na kraji jámy ukáže, i záleží v tom, že na všeliký spů- 

 sob pozornost na sebe přivábili hledí, by tím člověka obveselili a žrádlo z něho vylou- 

 dili. Oni se válejí, chodí do vody. střásají vodu se sebe, a slyšíce chechot Pařížanů 

 pohlížejí nadějně do hůry, aneb dokonce na zadní nohy usednuvše pozdvihují pro- 

 sebné přední tlapy. Uličnici zavěšuji kusy chleba na provazy a házejí je, až na stromě 

 v prostřed jámy uváznou. Pak si medvěd čerstvě pro ně vzhůru lízává. Přílulným 

 a veselým jovi se len huňatý netvor, lak že by se mohlo zdáli, že miluje lidi. Vůbec 

 známo jest, že není hnědý medvěd zlý a na člověka nedorazí. 



Léta 1813, když byli spojené mocnosti v Paříži, obstupovali jedenkráte diváci 

 jako dnes u velikém počtu jámy, mezi nimi cizí vojínové. Jednomu Pařížskému švi- 

 háku spadnul klobouk do jámy i podával on tolar tomu, kdoby pro nfij. dolů sešel; 

 lu vyskytnul se ihned Prušák, jenž dolů slezv medvědu jej očuchávajícímu klobouk 

 z tlap vyňal řka: „Dej sem, vždyf ani uii tvou hlavu nejde," a bez příkoři zase mezi 

 diváky se odebral. Přede ale to byl odvážný kousek , nebof medvěd ne vždycky 

 úmysl navštěvovalele uhodne. Slalo se, že invalidu ji'de)\. spalřiv v jámě lesknasý 



