112 



kovový knoflík, jenž byl některému diváku spadnul, a drže jej za luisďor, místo 

 v jámě si pamatoval a v noci dolů slezl, aby domnělý poklad si zdvihnul. Bylf od 

 medvěda jednoho zardousen. 



Opustíme nyní obyvatele jam, poněvadž zatím menažerie otevřína jest. Co nej- 

 prve zde potkáváme, jsou staří známi, jimžto ale Pařižané jako zázrafným tvorům se 

 diví: jsou to dva velcí, bílí uherítí voli s dlouhými rohy v zahrádce 72, kdežto — 

 jako všecka ostatní zvířata ve zvěřinci — chaloupku mají na spůsob švýcarských domkův 

 úhledně ze kmenův vystavenou, a pěkné stromy, v jejichž stínu pohodlné přežuvají. 

 V zahradě m nacházela se však zvířata, ježto jsem toliko dle popisův znal, paměti- 

 hodní tibetanští buvolové (Yakové). Majif na rozdíl ode všech jiných volů dlouhé 

 černošedé chlupy , kteréž jim jako kozám angorským skoro až ke kopytům visí, 

 a sněhobílý ohon koňský hedvábitých žíni; (sloužit za oháňku na mouchy, a za obrov- 

 ské střapce na náčiní slonů, na přílbice a korouhve u Turkův.) Krávy mají kratší, po- 

 pelavé chlupy, telátka jasně šedou, huňatou srsf. Obzvláštní jest také hlas tohoto buvola, 

 jenž se hrochání svinímu podobá. Oni nejsou zlostní jako obyčejní černí buvoli, i při- 

 cházívají rádi ku plotu, dát se od dětí hladili. V Tatarsku jich užívají jako potažního 

 a jízdního dobytka. 



Nyní nás proud lidstva do krajiny zanáší, ze kteréž nam strašlivé founění 

 a hrochání do uši zní. To jest rotunda tlustokožcův a jiných obrovských ssavců. 

 Vyzděné , topitelné slaveni obklíčeno jest do paprsků dvorci, hustou kládovou mříží 

 obraženými , do kterýchž se stájů v slaveni tolikéž dveří vychází. V g jsou ži- 

 rafy, v B indický buvol, v s slon, v h h hrochové (Hippopotamus). Podíváme se 

 nejprve k posledním. Máme tu v jejich dvoře hluboký vodojem, ve kterémž obrovská 

 ta zvířata plovou hned na hřbetě, netvorný břich ukazujíce, hned potopená pod vodou, 

 tak že čekati niusínie. až konečně na vzdáleném některém místě záda zvířete jako 

 vynořující se ostrov vyplovou, aneb až netvorové jen Irníei rachnu vystrčí, aby se 

 po králku zase potopili. Hle! jak se vynořuje výše a výše, celá nelvorná hlava se 

 objevila, on zívaje rozdirá tlamu, až jeho sáně v přímém úhlu odstávají. A již opět 

 zapadá s třeskem, uleknut smíchem diváků. Tak dovádějí a povalují se ustavičně tato 

 obrovská těla ve vodě; a jelikož nejčastěji vždy jeden se potápí, když druhý část těla nad 

 vodu vynáší, domýšlí se člověk dlouhý čas, že jest zde jen jedno zvíře. Aniž pak lze 

 učiniti si představení o velikosti a tvaru jejich, poněvadž vždy toliko jednotlivé díly těla 

 ukazují. Konečně po dlouhém očekávání diváků pluje jeden hroch na kraj a stoupá nemotorné 

 na břeh. Nyní jest ho viděti v celé jeho velikosti, tu směs strašné hnusnosti asměš- 

 nosli. Kůže je nahá, barvy měděné (vlastně člověčí, ale z čelných žlázek vytéká 

 neustále ^červená mazlavina, kteráž celé tělo barví), přilehajíc těsně a lesknavé k tělu 

 jako při svini, a netvoříc záhyby jako na nosorožci. Břicho jest ohromné a vláčí se po 

 zemi; záda široká a na plecích vysoká, nohy ne příliš tlusté a drobet na zevnitř obrácené, od 

 čehož chůze hrocha jest nemotorná, kývavá. Hlava jest nelvorná, trochu sice kravské po- 

 dobná, zvláště okolo nosu, ale uši a oči jsou velmi malé a nahá kůže jim dává vzezření 

 obojživelníka. Zkratka to celé zvíře jest netvor xať i^oyÝin . Na zemi stává obyčejné 

 v rozvážlivém pokoji, lenivě o několik kroků se pošoupajíc, brzy však vyhledává zase 

 vodu, v nížto mnohem obratnéji se pohybuje. Mladší hroch je velikosti naší krávy, 

 jest ale o dobrou třetinu delší. Starší je mnohem %ělši, jako hodně veliký švýcarský 

 bvk, ale mnohem tlustější, delší, hrmotnějši. V střední Africe prý jsou zcela ohromné 



