lis 



jediiollivri. skoro jako slonovd volicí: v jejich llnn).' prý mftiíc muž prostřednC veliký 

 stáli; ař tu nebude lak naproslo |iiav(livé. musí |)řfclce tlama slrailivě prusturná býti. 

 V vřláiho hrocba v Jardin des planies obnáiel otvor tlamy od hoirejších zubů řeza- 

 cích až k dolejším dobré 2'/j střevíce, a jemu scházelo velmi mnoho k velikosti slona. 

 Hroch je,>it ve všem bizarní a painětihodný a připomíná potvory minulého tvorstva. 



Navštívíme nyní jiné zvíře, náležející též k oněm v zemích tropických pozťi- 

 slalým obrovským tvorům, kterýchžto příbuzní v předpotopních dobách přes celou zemi 

 riizSiřeni byli, toliž slona. 



Slon chovaný v s jest Afrikán, snadno poznatelný po nesmírných uších, které 

 mu přes plece dolů visí, a po kulatém čele. Tento druh jest v celku divo(!ejší a niéné 

 uCenlivý nežli slon asiatský, a di\y, kteréž o cliylrosli slonové se vypravují, vztahují 

 se vždy na indického ; aíkoli ovšem toho příčina ta, že nynější divochové afričtí málo 

 si záležeti dávají, aby ta zvířata zkrotili, nýbrž že jen k vůli slonové kosti na nč honbu 

 činí. Za časů Karlaginských býval také slon africký ochočován, a osvědčoval se vždy 

 ve válečném tažení Hanibalově jako rovně moudré, trpělivé zvíře, jímžto indického 

 býlí známe. V poušti projevuje jako indický silný pud společenský a vlohy k živobytí 

 obecnímu, ješlo se každé stádo nějakému vůdci podrobuje. Obyčejně toulá se tento 

 vůdce na kulikadenní dálku v okolí, hledaje pastvin, ku kterýmž pak celé stádo do- 

 vádí, což zajisté o místním smyslu a o rozvážlivosti svědčí. On počíná svou cestu na 

 výzvědy již tehdy, když stádo ještě na starých pastvách hojnost potravy má. Slon 

 v Jardin des planies jest, jako všickni slonové bývají ; on kývá noscem sem a tam, 

 bére lidem housky a jablka z rukou, vůbec s obecenstvem ustavičné se obírá, celý 

 opak lupodušných hrochův. Ve dvoře g nalézají se taktéž afričtí krajané, dvě staré 

 žirafy a jedna mladá. Řád přeživ^ivcův, ku kterémuž ony náležejí, nevyznačuje se ve 

 svých hlavních členech, volech, ovcích, gazelách, kozách, jelenech ničím příliš nápadně, 

 kromě že nosí rohy a dvě kopyta. Nápadnější jest již malé pokolení velbloudův 

 s ošklivými tvářemi, dlouhými krky a hrby na zádech, ale všelikou pomérnost 

 zvířecí vyzouvá ze sebe žirafa. Hlava ještě pěkně jest tvořena, gazele podobná, s krá- 

 snýma hnědýma očima, ale k tomu dlouhý krk, vysoké přední nohy s tlustými koleny, sklo- 

 nitá, dolů běžící záda, krátké tělo a při něm obyčejné zadní nohy dvoukopytné, právě tak, 

 jakoby od jiného zvířete byla přidělána. Obzvláštně pitvorné jest to, chce-li zvíře 

 něco ze země zdvihnouti. Krk nemůže přímo dolů sehnouti, nýbrž jen zrovna natáh- 

 nouti, pak ale nedosáhne až k zemi ; proto rozkročí se široko předníma nohama a na- 

 táhne krk. Na každý spůsob jest žirafa úplně k tomu stvořena, aby svou potravu na stro- 

 mech nacházela, jak to i ve své vlasti dělává. Na jejím dvoře v Paříži rostou sice také 

 stromy, avšak žirafa z nich už dávno všecky dolejší větvičky, kterých dosáhnouti mo- 

 hla, obrala, a ačkoliv i nyní toužebně po nich krku svého napíná a černým svým ja- 

 zykem po nich chňape, (nebof jazyku svého právě talt, jako slon svého nosce k ola- 

 mování větví užívá), neposkytují jí ničehož více. Mladá žirafa má v celku tutéž po- 

 dobu co její rodiče, ovšem poněkud zmírněnou, a možná ji pěkným zvířetem nazvati- 

 Tato Iři zvírala jsou velmi krotká a přicházívají ráda ke mříži a dají se krmiti. 



V B leží lenivě přežvykuje černý indický buvol, ve všem úplný odpor pří- 

 větivých, veselých žiraf. Divákův si právě tak málo všímá, jako hroch africký. Co 

 do zevnější podoby jest pravý opak yaka čili tibetánského buvola. Yak má krátké 

 rohy a dlouhý chlupy; buvol jest skoro nahý, jenom řídké černohnědé chlupy nachá- 

 živ>. liii- 8 



