zejí se na slabinách a nohách, a huňatá kfiže kryje hlavu jeho. Na zádech a sleh- 

 nách spatřuje se nahá, leskle ferná kůže. Rohy jsou tlusté, ďonhé. na ziid ohnuté 

 a uzlovilé, jako kozí rohy. Zvíře lolo, které laké v Itálii a Uhřích zdoniácnélu, co 

 do své povahy mnoho se liší od našeho hovězího dobytka; jest vždycky potutelné, 

 divoké a nečisté, a zvláště se rádo v bahně převaluje, tak že řaslo s naloženým vozem do 

 močálův zaběhne. Možná je toliko za poloskrocené považovati, přede ale drží se stáda 

 pastýře a brání ho proti loupežníkňm a dravým zvířatům. I mezi biivoly nachází se 

 druh africký, s obrovskými rohy, který ale posud nikdy skrocen aneb ve zvěřincích 

 viděn nebyl — tak neskrotitclné jest toto zvíře. Ačkoliv se bylinami živí, jest předce 

 vraždy chtivý a zporáži všecky lidi a zvířata, která mu v cesiu přijdou. V porovnání 

 k tomuto buvolu jest divoký, otupělý indický krotké, rozumné domácí zvíře ; vůbec 

 zdá se mezi zvířaty Asie a zvířaty Afriky tentýž poměr panovati, jako mezi Indy 

 a mezi divokými plemeny černochův. 



Uvnitř stáje nachází se též arabský velbloud s jedním hrbem, který se pro 

 churavost ven nepouští. Při svém nápadné stvořeném těle objevuje mírnou povahu 

 ovce; znamenité to zvíře, jehož v Evropě co domácího zvířete neznáme, a protož je 

 co vzácnost ve zvěřincích zavřené spatřujeme, jest africkým a asiatským obyvatelům 

 pouště nejvzácnější dar nebes. Arab je nazývá korábem pouště, neboť bez velblouda 

 bylo by nemožno skrze tyto nekonečné písečné planiny cesiovali. .Isouc s niálem spo- 

 kojeno, nebof v skutku lak málo spotřebuje jako dievěný koráb (suchoparné byliny 

 pouště jsou mu jedinou potravou), nese svého pána, zásobu pokrmu a veliká břemena 

 zboží bez umdleni skrze pustinu, kde by koně i vozy v písku vězet! zůstaly. 



Dále nalézá se ve slavení divoký osel z Abyssinie, pěkně sivý s širokým jako 

 uhel černým křížem na zádech a plecích, a jeden unau, druh lenochodu, jenž upro- 

 střed stavení svou klec má, kdežto stáje s dveřmi do dvorů vedoucími do kruhu 

 slaveny jsou. Unau jest huiialý, hnědý, má tělo opičimu podobné a jest skoro bez 

 pohybu, jakoby vycpaný byl. S ním slušně konči se kruh zajímavých podob, které 

 v rolundé spatřujeme. 



Ve dvoře 54 nachází se druh divokých koní (Equus hemionus , džigctai u Ta- 

 tarův), kteří v severní 1'ersii a na stepích kirgizských ve velikých stádech se prohá- 

 nějí. Tělo mají velmi štíhlé, větši než osli, svrchu žlutě červené s černou služkou 

 přes záda, s bílým břichem a nohami. — Při nich žije ještě jiný druh divokých koní 

 (polokůň, Equus hemihippus), kteří leprv minulého roku v syrské poušti lapeni byli; 

 svrchu jsou barvy šedohnědé s tmavohnědým křižem, dole bělaví. Oba tito druhové 

 zvířat jsou velmi ozdobní a veselí, neustále klusaji po svém dvorci. Žádný druh 

 zvířat nemá v té míře jako plemeno koní pud k běhání a k skákání. Jeleni, srny, ač- 

 koli zvířata rychlá a plachá, běhají toliko jsou-li honěna, jinak ale stojí neb leží aneb 

 procházejí se zvolna a přežvykují. Stáda džigetaiů jsou obyčejně v trysku, lak také 

 i divocí oslové a pěkní, na spůsob tigrův prouhovaní .druhové afričtí, zebry, kvagy 

 a dauvové. Poněvadž koně nepřežvykují, mohou v mnohem kratším čase dostatečně se 

 napásli a nemají ledy odpočinku zapotřebí. Obzvláštně lato vlastnost činí z koně nej- 

 rychlejší a nejpohodlnější jízdné a tažné zvíře, které se voly a buvoly jen velmi nuzně 

 nahraditi dá, leda jedná-li se o volné pohybování velikých břemen; nebof kůii miluje své 

 pracné, nepokojné povolání, a stojí-li dlouho pokojně, dupe netrpělivě. Mimo to jest 

 to veliká tělesní síla, a ještě více přítulnost k člověku, jakož i jeho učenlivost, o kte- 



