115 



rou se kfiíi pouze s pscjn a slimom sdílí, klcré lio činí iicoceiiilelnj'm (lomiícim zví- 

 řelem. V měnícím slupni má osťl lyléž vlaslnusli; jest však na východě chytřejší 

 a živější nežli u mis. a platí luin za vážené domácí zvíře, proto že lacinĎ se vyživí. 

 Dži^rplaiové, poloknm''. divocí oslové, zebry, kvagy a dauvové jsou však zúplna ne- 

 skrotitclní, a zdá se, že náš domácí kfiň a osel od diuhňv pocházejí, kterých už více 

 v divokém stavu nenalézáme (jako léž velbloud, huvězi dobytek, ovce, koza a pes, 

 jejchž vlast ani známa není), nebof stáda v Ruších a Americe jsou toliko zdivočilá 

 a nesmějí se za jedno považovati s džigotaiom východní Indie, kterýž, ješlo nikdy barvy 

 nemění a nikdy se skrolit nedá, pravým divokým zvířetem se objevuje. 



Kráříme nyní okolo dvorfi 48 a. 52, které obsahují druhy jelenův, k nimž se později 

 vrátíme, a přicházíme k velikému obydlí opic (45). Jest to dům do polokruhu stavený, vněmž 

 se četné klece pro opice nalézají, z kterých vycházejí dvéře do veliké drátěné klece, v níž roz- 

 liřiié provazce a lycky k lezení zavěšeny jsou. Jsouf zde velmi mnozí druhové s dlouhými a 

 krátkými ohony, s všelijakými pitvornými tvářemi, kteří hbitě sem tam rejdí, na provazy se 

 věší, aby se rozpustile sem tam klátili, za ocasy se rvali a tisícero dovádivých kusův pro- 

 vozovali. — Avšak králem všech jest veliký šimpanse ze západní Afriky. Obecenstvo musí 

 často kolik hodin cekali, nežli uráéí ze svého kabinetu vyjíti, pak ale bývá hlučným 

 jásotem vítán. Umělecké jeho kusy dokazují, že obliba Pařížanň v něm zouplna spra- 

 vedlivá jest. On umí na splasklém provaze lak ležeti, j^iko žádný z našich povětrných 

 umělcíiv, an své tělo natahuje a skoro tak ztenčí jako provaz. Ovšem má přitom tu 

 výhodu, že se nejen dlouhými prsty u rukou, nýbrž také nohama skoro podobně tvo- 

 řenýma držeti může. Takto položen na tenkém provaze houpá se často dlouhý čas 

 a leží tak bezpečně, jako my na pohovce. Nenadále sebou mrští a visí na provaze 

 jenom za nohy, houpá se sem a tam v širších a širších kruzích, až rukama jiný pro- 

 vaz zachytí, na kterémž své kousky opakuje. Jen s nelibostí chodí po zemi, nebof 

 běhání po čtyřech jest mu pro vzrůst lidskému podobný nepohodlné, kdežto předce jako 

 člověk zpříma chodili nemůže ; jeho živel jest vznášeni a houpání se mezi zemí a ne- 

 bem, a zdá se, že ve své vlasti pouze na větvích pralesů se zdržuje. Ostatní opice 

 mají ho u veliké vážnosti, a s křikem utíkají do jiného kouta, jak mile své místo pro- 

 mění. Nevím, zdali by byl některé kdy ublížil; nikdy jsem neviděl, že by si jich byl 

 jen dost málo všímal, a myslím, že je toliko vlastní zlé svědomí plaší; nebof klofcuje 

 a rve každá slabší, jak ji jen popadnouti může. 



Vypravuje se, že přijímání nových údíiv do obydlí opic velmi zajímavé jest. 

 Ačkoliv hlídiiči zvěřince tu opatrnost zachová\ají, že novou opici teprv po několika 

 týdnech do velké drátěné klece vpouštějí, zavi-evšc k ní každodenně jednu neb dvě 

 z ostatních opic. aby tato zvířata novému příchozímu přivykla : vzbudí nicméně jeho 

 příchod ve velikém drátěném salonu veliké pobouření. Všecko se shrne okolo no- 

 váčka, prohlížejí si jeho zuby a nehty, a s živým vřeskem sdílejí výsledky svého 

 ohledávání ostatním, brzy povstanou silnější a poškubují ho za ocas, a nežli, se naděje, 

 shledá se nováček v pranici s oněmi zpronevěřilými, kteří, jsouce s ním před očima 

 hlídače v jedné kleci, jeho nejupřímnějšími přátely se býti zdáli. Ubohému nezbude 

 nic nežli víry v opičí věrnost se spiistiti a podle jiných se chovati, velikým lichotil' ' 

 a jim se vyhýbati a zlost svou na slabších vylévali. — Však bývají nicméně klece 

 tohoto obydlí také jeviště krásných výjevův. Má-li samička paviánů, která jindy s šesti 

 samci obcuje, slehnouti, zavře se do zvláštní klece, a teprv po osmi dnech pustí 



8* 



