116 



se k ní osliitní. kteří plni ořeHáváni u dveří stoji. Nejprve vejde oleo. matkn mu 

 podá maliOké k piililieni a Dbejme lín Mourně : pak se připustí ostatní pa\iani. všio! ni 

 obejmou samičku, pak se rozsadí do kola a poiiybují pysky,' jakoby mluvili. Největší 

 radost jeví se na jejich tvářích a zřejmá jest v každém posuňku. Spatřujeme při opi- 

 cích na vzdor jejich zlomyslnosti, škůdné radosti, závisti a jiným nectnostem jakssi kultus 

 rozplozování, kter<ž na některá okamžení veškeré jejich zloby potlačiti dovede: jakož 

 i jejich láska k mláďatům [iříslovím se stala. Žádný jiný zvířecí rod, vyjmouce slona, 

 neokazuje tento kultus, nebof ačkoliv i jiná zvířata své mladé nad míru milují, jsou 

 předce bez soucitu při roditelských radostech jiných. Vůbec mají opice ve velikých 

 stádech žijící do sebe mnoho patriarchálního, což mezi ssavci toliko ješté u slonův 

 a bobrův shledáváme, nebof ostatní žijí bud o samotě aneb v párech, a žijí-li na 

 oko v stádech, jako kupy jelenův, antilop (sajek), koni atd., nejsou to leč harémy 

 samic, jež vodí jeden samec, který žádnému jinému přiblížiti se nedovoluje; aneb 

 lo jsou loupeživé sbory odrostlých, jako kupy vlkův, šakalův, ledních medvědův, nebof 

 samice poslednějších zvířat svá mládata zcela odloučeně vychovávají, tak že sotva před 

 hltavostí vlastních otcův bezpečna jsou a leprv s odrostlými ke kmenu se vracejí. 

 U opic, slonův a bobrův ale společnost z obojího pohlaví se skládá, nikdy se neroz- 

 lučuje a mládata jsou od celého kmenu milována. (U slonův zastupují samice často 

 místo matky při osiřelých mláďatech ; děje-li se totéž u opic, není povědorao.) 



Navzdor těmto společenským ctnostem jsou opice předce svou pi)tuteln"í)u po- 

 vahou, svými kvapnými, nepěknými pohyby a svou beziičelnou pohyblivostí, která je 

 co zlý duch pohání, protivné člověku, který v nich svou vlastní karikaturu spatřuje 

 a rád se z tohoto obrazu třeštivosti v kleci opic zotaví při ohradách šelem (44), jakož 

 také Evropana více zajímají mezi národy divochové Ka.vkasu, Indiáni a jiní loupežníci, 

 nežli národové vzdělaní navzdor svým neupíralelným přednostem společenským. 



Tito páni lesův obývají v dlouhém staveni 44, jehožto zařízeni zevrubněji 

 popsali zamýšlíme. Na staveních průčelních a na koncích spatřují se vrata (i a 2), kte- 

 rými nejprve do prostranné světnice 5 se vstupuje, v nížto se při stěnách klece 

 s menšími šelmami nalézají; v jedné jest též klec s dvěma mladými lvy (4), ze 

 které vycházejí dvéře do drátěného salonu 9, podobného tomu, který se před domem 

 opic nachází. 



Z této světnice vcházíme do dlouhé chodby 6, 6, v nížto dlouhou řadou klece ve- 

 likých dravců stojí. Každá z těch klecí dělí se dřevěnou přehradou ve dvě oddě- 

 lení, ve vnitřní (8) a vnější (7). V prvnějších mají svá vlastní obydlí, do vnějších 

 komůrek bývají vyhnáváni, aby se obecnému lidu v odiv stavěli, což v lété od li do 

 3 hodin, v zimě toliko za teplejších dní se činívá. Od jednoho síňce k druhému běží 

 ještě železná mříž (3) k zabráněni toho, by se lidé k tlapám dravých zvířat příliš nepřibli- 

 žovali, a místem viděti lístek s prosbou, by se zvířata nedráždila. Vidíme, že tento 



