118 



stromový, jenž se uprostřed ni nalézá a osvědíují ustaviíně íil&ii povalili, hteráž 

 u starých toliko v důležilých okamženích náhle propiikiije. Jak mile se blíží Iřelí ho- 

 dina a zvírala Oeiiirliají, že \e vnilínich klelkách (8, 8j jejich žriUllo se připravuje, děje 

 se s nimi veliká změna. Medvědi přeskakují s nohy na nohu, liyény liarcují rychleji 

 ve svých klecích, vyrážejíce chraplavé skicky, ku podobě chechtu opilcovu; hlavně ale 

 kočky jsou jako vyměněny, ccelot jako \zleklý |,oskakuje, po prulech železných leze 

 a uslíivičně skřeíí. Jaguar a lygr jaku pominulí v klecích sebou zmítají, nejsměšnější 

 ale jest chováni se lvů, o nichž často se tvrdivá, že s královskou vážností na své 

 žrádlo čekají. Lev sennárský zuřivě skáče z kouta do kouta, druzí ale stojí nejvíce 

 opřeni o podlahu klelky i škrabou jak pso\é na dvéře \edouci do vnitřní klece, anebo 

 leží na zemí, i hledí zuby nehty vylomili dvéře, strašně frčíce a řvouce. Zde slyšeti 

 skřeky tygrovy, tam hromující řváni lvové, onde řváni pardala, znějící jako když 

 tesař klády rozpilovává. Všade řádění, dábelská vzteklost a mlácení ohonem i tlapami, 

 ze kteréhož souditi lze na nesmírnou sílu, jakáž v netvorech těchto obývá. Co jsou 

 hroch a slon se svými obiimi těly proti těmlo silou kypícím, prudkým šelmám? Tof 

 jsou ti pánové pouštin, z nichž jediný dostatečěn jest, svou zběsilou rychlostí činiti kra- 

 jinu na mnoho mil nebezpečnou i — Dvéře se otevrou jedny po druhých, skokem zmizí 

 dravec ve vnitřní kleci a dvéře se za nim uzavrou. Nyní se otevře vnitřní slavení. 

 Vstoupíme, abychom zvířata při jejich hodech pozorovati mohli. V představené síňce 

 poutají naši pozornost nejdříve některá řídká zvířata. Karakal, druh rysu ze severní 

 Afriky, krásné rusé barvy s dlouhými štětičkami na uších, skáče s křikem ve své kleci, 

 jakoby se na divatele uvrhnouti chtěl. Klec vedle něho chová dva sličné fenneky. 

 Tento druh lišek z Marokka není větší malého křepeláče, krásně jasnožlutý s velikýma 

 ušima a překrásnVma hnědýma, kulatýma očima; ani si nelze pomysliti ušlechtilejší 

 zvíře. Sedávají nejzáze jako myšky ve své slámě, a časem běhají jako ještěrky sem 

 a tam. V jiné kleci se nalézá podivnochvosl (Parado.xurus), rod kunovitý s dlouhým 

 hustým ohonem, jako u amerických opic do kotouče zakrouceným. Dále jsou v přede- 

 stavbě promyky (ichneumon) dlouhého kunovilého těla, ozdobně pruhované jak naše 

 šedé kočky. Lvíčata jsou zabrána do svého obědu i nemysli více na své zábavné 

 hry; jak s ním jsou hotova, usnou hnedle jako zvedená děťátka. Vstoupíme nyní do 

 dlouhé chodby. — Ze všech klecí zní chrupám kosti, ošklivý mlaskot a pochoutné 

 bručení. Všickni jsou do svého žrádla zakocháni, i dají pokojné na sebe hleděti, jak 

 tlapami maso vroucně objímají, veliké kusy z něho zuby šklubajíce, aneb kosti hryžou 

 a drsnatým jazykem oblizují, což zní jakoby kosti byly strouhány. Jediný tygr zuřivě 

 sebou škubne, jde-li někdo okolo, zatne tlapy hloub do masa i řve na diváka, boje 

 se o své maso. Jeden ze lvů ale nechá si maso bez odporu od strážce z tlamy 

 vyrvati a kolem chřipi bili , aniž se rozdurdí. Naopak tiskne se lichotivě k ně- 

 mu, jakoby mu na jeho piizni více záleželo, než na žrádle. Druzí lvové žvýkají 

 pilné a tváři se k lomu, jakoby se nechtěli nechat bez důtky v žraní svém znepoko- 

 jovali. Tu vidíme dravce v jejich nejpodstatnější činnosti, kteráž na záhubu jiných 

 živých tvorův směřuje; pravé peklo vášni se rozevírá v žeroucích těchto hubitelich. 



Se srdcem lehčejšim vstupujeme do druhé představby, v kteréž toliko několik 

 neškodných cibitek v klecích na stěnách zavěšeno, a odtud na venek. 



Když nám při zběžné návštěvě dravcové menažerie jednou co lupá, ospalá zví- 

 řata, podruhé co neskroceně divoké šelmy se objevuji, nemůžeme proto predce o jejich 



